- 312 — 



(Goodenovietum)", der kræver større Fugtighed end de følgende Typer. 

 2) „Die Hirsenseggenwiese (Panicetum)"; en af de mest udbredte 

 Typer; Stebler anfører forskellige Eksempler derpaa, deriblandt et, 

 hvor Careæ panicea udgør 76,75 °/o af Bestanden; han anfører en hel 

 Del „Begleitpflanzen", der i Hovedsagen ganske svarer til dem, vi 

 finder i danske Carex panicea-Moser. 3) „Der Kopfbinsenbestand 

 (Schoenetum)", dannet af Schoenus ferrugineus, som er meget udbredt 

 i Schweiz; den udgør, i Henhold til visse Eksempler, 72,73 og 77,10 °/o 

 af Bestanden. 4) „Die Besenriedwiese (Molinietum)". 5) „Die Drei- 

 zahnwiese (Danthonietum)". 6) „Die Rothschwingel wiese (Rubretum)". 

 7) „Die Borstgraswiese (Nardetum)" og desuden endnu andre. 



Andre schweiziske Forff. bekræfter Indtrykket af den store 

 Udbredelse af Molinieta, saaledes Max Düggeli (1903), der benytter 

 det Stebler'ske Inddelingsgrundlag, samt J. Früh og G. Schröter 

 (1904), der dog kun ofrer lidt paa Omtalen af „Flachmoorbestände", 

 men væsentlig nøjes med at henvise til de ovenfor kort berørte 

 Arbejder af Schröter og Stebler. Molinia kalder Schröter et af 

 de vigtigste Enggræsser i Schweiz; tillige udtaler han sin For- 

 undring over, at dette Græs baade er i Stand til at vokse paa 

 næringsrig og næringsfattig Bund, paa fugtig og paa tør Jord, og 

 han stiller det Spørgsmaal, om der maaske skulde eksistere fysio- 

 logiske Søsterracer af denne Art. Bestandene, dannede af de smaa 

 Garices {Car ex panicea, C. Davalliana, C. flava m. fl.), betegner 

 han med Fællesnavnet „Parvocaricetum" (i Modsætning til „Magno- 

 caricetum", se S. 228). 



De samme Betegnelser benytter H.Paul (1910, S. 142). „For- 

 mation des Parvocaricetums" kalder han den efter „Formation 

 des Magnocaricetums" følgende Bestand; den fremgaar, siger han, 

 af Magnocaricetet, „wenn die Zufuhr mineralischer Stoffe im Moore 

 geringer wird". Han giver forskellige Eksempler paa denne For- 

 mation, hvor Arter af Carex, men dog især Careæ panicea, er 

 Ledeplanter; han finder Partier, der i den Grad er indtagne af 

 Carex panicea, at man kan kalde dem „Panicetum" som Subfor- 

 mation ; den er det sidste Stadie af Parvocaricetet. De anførte 

 Eksempler adskiller sig kun lidt fra de her givne. Videre har Paul 

 en „Subformation des Schoenetums", dannet af Schoenus ferru- 

 gineus som Ledeplante; hvorfor denne skal opfattes som mere 

 underordnet end den derpaa følgende „Formation des Molinietums", 

 er ikke klart. Molinietet, der er den mest udprægede Form af 

 „Flachmoor", skildres ligeledes gennem en Række Eksempler; store 

 Arealer af de bayerske Moser indtages af Molinia, men aldrig i 



