— 317 — 



7. Et følgende Trin i Udviklingen af Tørveengens Associationer, 

 der aabenbart især betinges af større Tørhed i Jordbunden, er 

 Nar dus-Mosen 1 ). Den indtager som Regel Pladsen ovenfor 

 Molinia-Mosen, ofte i Form af et temmelig smalt Bælte, grænsende 

 umiddelbart op til „den høje Jord". Her er Nardus stricta meget 

 hyppig og i sjælden Grad dominerende. Urtevegetationen er inden- 

 for dens Omraade ikke rig. Som karakteristisk Bestanddel raaa 

 nævnes Arnica montana, som jeg i Mose kun har fandet indenfor 

 denne Association; Stebler og Schröter (1888) og H. Paul (1910) har 

 allerede gjort opmærksom paa, at Arnica særlig optræder akcesso- 

 risk i Nardus-Mosen a ). Endvidere kan nævnes: Potentilla erecta, 

 Galium harcynicum, Succisa praemorsa, Gentiana imeumonanthe. 



8. Som et utvivlsomt Tegn paa, at Molinia-Mosen efterhaanden 

 kan overgaa i en Tilstand af ringere Ernæringsevne, optræder Air a 

 flexuosa, undertiden i stor Mængde, og der forekommer da en højst 

 aparte af denne Plante i mere eller mindre høj Grad præget Asso- 

 ciation: Air a flexuosa-Mosen. Eksempler er anførte ovenfor; 

 det er tillige der omtalt, hvorledes Aira flexuosa-Mosen direkte kan 

 gaa over i den oligotrafente Eriophorum vaginatum-Mose. Den 

 videre Udvikling vender vi senere tilbage til. 



9. De permanente Græsgange, som tidligere er skildrede, særlig 

 fra Skals Aa Dalen (se S. 286) ; er i Hovedsagen karakteriserede 

 af en Glumiflor- Vegetation. I enkelte Tilfælde kan dog Myrica 

 gale faa saa stor Magt indenfor disse Arealer, at den fysiognomisk 

 kommer til at præge dem; saadanne Græsgange kan derfor beteg- 



„Torfzehrer" auszusprechen". Og endvidere: „Molinia coerulea, die 

 normal auf völlig entwickelten Parvocaricete'n in Bayern 

 auftrit, baut bis zu einem gewissen Grade das durch ihre Vor- 

 gänger gebildete Niederungsmoor durch Begünstigung der 

 Zersetzung und geringe Stoffproduktion, die der Zersetzung 

 nicht die Wage halten kann, ab". Ved stærk Udvaskning af Jord- 

 overfladen i Molinia-Mose forarmes Jordbunden; og Forholdene er beredte 

 til Optræden af Sphagna. Molinia betegnes ad biokemisk Vej som en Over- 

 gangsmoseplante, hvilket den forlængst er kaldt af Botanikerne. — Efter 

 min Mening karakteriserer Molinia dog langtfra altid Overgangsformer af 

 Moser. 



1 ) Stebler og Schröter (1888) siger om Nardus stricta, at paa Mosebund 

 „sucht er ausschliesslich die austrocknende Oberfläche weit über das 

 Wasser hinausgewachsenen Torfes auf". Men samtidig fremhæver Forff., 

 at dens Tilstedeværelse er et sikkert Tegn paa en mager Bund (S. 149). 



2 ) Axel Lange (1906, S. LXXXIV) nævner den fra „Flaaddet", en lille Mose paa 

 Langeland, hvor ogsaa Nardus forekommer. 



