— 318 - 



nes som Myrica-Græsmose. Ved lidet intensiv Benyttelse af 

 Græsgangen eller ved Græsningens totale Ophør gaar Vegetationens 

 Udvikling i Retning af Krat eller Skov. 



Benyttes de Betegnelser, som G. A. Weber (1907) med Hen- 

 blik paa Ernæringskravet har foreslaaet for Mose-Plantesamfundene 

 (se ovenfor, S. 199), kan af de her nævnte Associationer Garex 

 Goodenoughii-Mosen, Garex panicea-Mosen, Aira caespitosa-Mosen 

 og visse Former af Molinia-Mosen betegnes som eutrafente eller 

 egentlige Græsmoser, medens andre Former af Molinia- 

 Mosen, Nardus-Mosen og Aira flexuosa-Mosen er mesotrafente, 

 d. v. s. er hvad man jævnlig ser kaldt Overgangsmoser. Selv- 

 følgelig er Grænsen ikke skarp, men den maa antages at ligge ved 

 Molinia-Mosen; i Overensstemmelse hermed maa som sagt nogle 

 Former af Molinia-Mosen, f. Eks. en Garex panicea — Molinia-Mose, 

 karakteriseres som eutrafente, medens andre Former, saaledes en 

 Aira flexuosa— Molinia-Mose, maa siges at være mesotrafente. 



Livsvarigheden af Tørveengens Karplanter. Her gælder 

 det samme, som allerede nævnt under Omtalen af Dyndengen 

 (S. 266): Flertallet af Arterne er urteagtige og fler- 

 a a r i g e. 



Blandt de af mig i den egentlige Tørveeng fundne Karplanter, 

 i alt 1 50 Arter, er 135 urteagtige (se Listen S. 305—306). Føjes hertil 

 de paa S. 306 — 307 opførte Arter, der alle er urteagtige, kan der dog 

 vistnok regnes med, at der i Tørveengen forekommer ca. 150 

 urteagtige Planter. 



Af Listens 135 Arter er kun 8 Therofyter, blandt hvilke den i 

 Tørveengen overordentlig hyppige Linum catharticum , Trifolium 

 minus, der er af meget ringe Betydning, de ofte hyppige Alectoro- 

 lophus major og A. minor, Euphrasia stricta og Gentiana baltica 

 er sommerannuelle, medens Aira praecox, der er uden Betydning, og 

 Myosotis caespitosa, der ikke er synderlig hyppig, er vinterannuelle 

 (sidst nævnte angives dog ogsaa at kunne være sommerannuel). 



Følgende 6 Arter er toaarige: Cochlearia officinalis, som kun 

 lokalt og under særlige Omstændigheder har videre Udbredelse, 

 Pedicular is palustris, P. silvatica (angives ogsaa at kunne være fler- 

 aarig), Gentiana campestris, Cirsium lanceolatum og C. palustre, 

 der er en i Græsmosen meget hyppig Art, medens de øvrige to- 

 aarige er mindre betydende. 



Resten af de urteagtige Arter er fleraarige. Det er dem, der 



