— 325 — 



nogen typisk Græsmoseanalyse, idet Askeindholdet er ca. 35 °/o 

 af Tørstoffet; men den slutter sig dog nærmest dertil. Gennem 

 denne Analyse er der knyttet Forbindelse med de Analyser fra 

 Tørvedyndsarealer, som er anført i Tabel 1. 



Analyse Nr. 16 giver Oplysning om en Form af Overgangsmose, 

 som alt tidligere (S. 301) er kommenteret. Ogsaa Analyse Nr. 17 

 med dens forholdsvis høje Tal for Tørstof- Vægt og Askeindhold er 

 før omtalt. 



Af overordentlig stor Betydning for Forstaaelsen af Tørve- 

 engens Vegetation er, som nu og da nævnt, Beskaffenheden 

 af de menneskelige Indgreb; de skal derfor i det følgende 

 betragtes lidt nærmere. 



Allerede i den historiske Oversigt er det omtalt, hvorledes 

 G. Raunkiær (1889) tillagde Kulturindgreb, Afvanding og Høbjærg- 

 ning, en meget væsentlig Indflydelse paa Engenes hele Tilstand. 

 Det samme Spørgsmaal behandledes kort efter af G. A. Weber (1892) 

 og Ernst H. L. Krause (1893). Den første skelner mellem „pri- 

 mære" eller virkelig oprindelige Formationer og „sekundære" For- 

 mationer, „deren Elementarbestandteile sich ausschliesslich nur 

 unter solchen Bedingungen zusammenfinden, welche durch die 

 Kultur geschaffen sind, Formationen, die sich also in demselben 

 Vegetationsgebiete mutmasslich nicht vorfanden, bevor es von der 

 Kultur berührt wurde" (S. 212). Begge er dog naturlige For- 

 mationer, mener Weber. Ved „naturligt Græsland" forstaar han et 

 saadant, „dessen Pflanzendecke unter den gegebenen 

 Kulturverhältnissen stabil geworden ist, gleichgültig, ob 

 es ursprünglich angesät oder durch natürliche Besamung entstan- 

 den ist" (S. 181). Denne Betragtning, som synes mig at være 

 yderst liberal m. H. t. Forstaaelsen af en „naturlig" Formation, og 

 som heller ikke ganske falder sammen med andres Opfattelse (se 

 saaledes M. Vahl, 1910), udvikles nu nærmere under Henblik paa 

 de af Weber opstillede Subformationer, der er omtalte i det fore- 

 gaaende ; Garex gracilis- og Carex panicea-Subformationen opfattes 

 som primære, medens de øvrige synes at maatte betegnes som 

 sekundære. 



Ernst H. L. Krause's Betragtninger, der delvis støtter sig til 

 G. Raunkiær's, munder ud i den Slutning, at, naar „Salzwiesen" 

 holdes udenfor, er de øvrige Enge ved Menneskets Indgriben op- 

 staaede af Sumpe og Skove (S. 390). Følgelig er „die Wiesen des 



