— 326 - 



norddeutschen Tieflandes keine natürliche Vegetationsformation" 

 (S. 395); de er et Kulturprodukt (S. 399) og maa betragtes som 

 en „Halvkulturformation". 



Denne Opfattelse kan man efter mit Skøn umulig komme uden- 

 om. Og den gælder uden al Tvivl den rent overvejende Mængde 

 af Ferskvandsenge, ogsaa i Danmark. Hvad der nedenfor siges 

 om Kulturens Indflydelse paa Tørveengen angaar i ligesaa høj Grad 

 de forud for den gaaende Former af Dyndenge; for begge Forma- 

 tioners Vedkommende omtales Sagen derfor mest hensigtsmæssig 

 paa ét Sted. 



Afvandingen. Saaledes som vore Ferskvands-Dyndenge og 

 Tørveenge i Øjeblikket henligger, er de mere eller mindre stærkt 

 „naturlig" afvandede ved Regulering og Uddybning af de større 

 Vandløb, ved Udgrøftning eller ved Landkanaler (undertiden sker 

 Afvandingen som bekendt kunstig, d. v. s. ved maskinel Kraft). 

 Denne Sænkning af Vandspejlet i Engene, som er begyndt med 

 den først foretagne Udgrøftning — antagelig har Udskiftningen i 

 sidste Halvdel af det 18. Aarh. fremkaldt en stærkere gennemført 

 Udgrøftning — maa utvivlsomt i Tidens Løb have haft en væsent- 

 lig Indflydelse paa Engenes Beskaffenhed, som det i Enkelthederne 

 er vanskeligt at efterspore. Gennem den ovenfor (S. 277) givne 

 Meddelelse om Vandstandsforholdene paa Viskum Eng før og efter 

 Nørre Aaens Regulering er det paavist, hvorledes denne griber 

 stærkt ændrende ind i Tilstanden, saaledes at Vandspejlet, der til- 

 forn stod højest i Dyndengen, nu synes at ville stille sig omtrent 

 i Niveau med Vandspejlet i Tørveengen. Desværre er de foretagne 

 Observationer endnu ufuldstændige, ligesom man ganske mangler 

 Oplysninger andre Steder fra. Alt i alt tør det dog siges, at 

 Afvanding har udvidet Tørveengenes Areal paa Bekost- 

 ning af Dyndengenes, idet den ringere Grad af Oversvøm- 

 melse og det friere Afløb fra Engene har skabt passende Betingel- 

 ser for Fremkomsten af den egentlige Tørveformation med dens 

 karakteristiske Plantevækst. 



Indenfor begge Formationer har en Afvanding selvsagt frem- 

 kaldt Fremhersken af de Facies, der kræver en mindre Grad af 

 Fugtighed. Saaledes har Aira caespitosa-Engen ved en Vandstands- 

 sænkning sikkert bredt sig stærkt paa Bekostning af fugtigere For- 

 mer af Dyndeng. Og paa samme Maade har t. Eks. Molinia-Mosen 

 under lignende Ændring af Vandstandsforholdene kunnet trænge 

 Garex panicea-Mosen noget til Side. 



