— 351 — 



ger med en Bundvegetation af Mosser, særlig Philonotis og Equise- 

 tum palustre ; de vigtigste Blomsterplanter her var Aracium, Briza, 

 Car ex Goodenovii, C. panicea, C. teretiuscula , Cardamine pra- 

 tensis, Caltha, Comarum, Epilobium palustre, E. parviflorum, Hol- 

 cus lanatus, Juncus lamprocarpus, Lotus tdiginosus, Lychnis Flos 

 cuculi, Menyanthes, Mentha aquatica, Myosotis palustris, Pedicu- 

 laris palustris, Scirpus compressus, Sagina nodosa, Veronica Becca- 

 bunga og Euphrasia hrevipila u . 



En Bemærkning af G.H.Ostenfeld (1905, S. 381) bør anføres; 

 under Omtalen af Græsmoserne (Cyperacé-Associationen) siger han: 

 „En af de mest karakteristiske Planter for sumpede Partier og ud- 

 bredt i hele Omraadet, især hvor der er Væld i Bunden, er Jun- 

 cus obtusiflorus (Juncus-obtusiflorus-Facies)". Ganske den 

 samme Erfaring har jeg gjort i Nørre Aa Dalen og andre Steder. 

 — Til Ostenfeld's Iagttagelser fra Vældsteders Vegetation paa Fær- 

 øerne vender vi senere tilbage. 



I en Beskrivelse af Plantevæksten paa Borris Hede inddeler 

 O. Galløe og G. Jensen (1906, S. 260) „Hedemoserne" efter deres 

 Udviklingsmaade i 3 Grupper, hvoraf den ene er: „Moser dannede i 

 Kær paa skraanende Bund". Som et Eksempel herpaa maa for- 

 mentlig følgende Skildrjng være at betragte: „Hedemose kan ogsaa 

 udvikle sig paa svagt skraanende Terrain, dersom dette overrisles 

 eller er vaadt hele Aaret igennem. Paa saadanne Steder er det 

 i Regelen ikke Sphagnum cuspid atum eller S. subsecundum, men 

 Astrophylla (A. cuspidatum var. elatum, A. cinclidioides), Ambly- 

 stegier (Amblystegium fluitans, A. Kneiffii o. a) ; Acrocladium cuspi- 

 datum, Philonotis fontana, Polytrichum commune, Sphagnum teres, 

 som i Forbindelse med Gyperacéer danner det første Tørvelag, paa 

 hvilket saa de egentlige Moseplanter indfinder sig". Det fremgaar 

 ikke af Skildringen, hvorfor de opregnede Arter ikke kan betragtes 

 som „egentlige Moseplanter", men derimod er der næppe nogen 

 Tvivl om, at den nævnte Form af „Hedemose" (til denne uheldige 

 Terminus vender vi senere tilbage) er opstaaet paa Grundlag af 

 Trykvand. 



Ogsaa i anden nordisk Litteratur finder man spredte Bemærk- 

 ninger om Mose, der aabenbart har Karakter af Vældmose. Beskri- 

 velser af saadanne Lokaliteter møder man hos E. Henning (1889, 

 S. 27), hvorefter Equisetum palustre særlig synes at forekomme paa 

 Vældsteder. Han nævner som andre Medlemmer af en saadan Equi- 



