— 352 — 



setum-Bestand : Carex Goodenoughii, Epilobium palustre, Polygonum 

 viviparum, Caltha, Tussilago, Pedicularis palustris, Aira caespitosa, 

 Festuca rubra og Parnassia. Bunddækket bestaar af Astrophyl- 

 lum punctatum, Hypnum intermedium og H. sarmentosum, mod 

 Kanterne af Paludella, Hypnum trichoides og Philonotis fontana. 

 S. 28 siger Henning: „Säväl här som vid Sörsjö utmärkte Equise- 

 tum-beståndet tydligen den väg, der vatten under vissa tider på 

 året rinner fram" .... Ogsaa fra Jemtland beskriver Henning (1895, 

 S. 64 o. flg.) under Skildringen af „kalidragens vegetation" for- 

 skellige Lokaliteter med Plantearter, der utvivlsomt er karakteristiske 

 for Formationer paa Vældbund. Et af disse Eksempier er en Lo- 

 kalitet i Vester-Ede (S. 68), hvor Equisetum palustre er domine- 

 rende. Desuden findes rigelig: Geum rivale, Carex panicea, Epi- 

 lobium or ig ani folium; Philonotis fontana er den mest fremtrædende 

 i Bundlaget. I nogen Afstand fra Kilden er derimod Paludella 

 squarrosa dominerende; „anmärkningsvärda örter var her: Saus- 

 surea , Epilobium palustre og Polygonum vivipar um il . Petasites 

 frigida, der nævnes fra en anden Lokalitet, hører maaske ogsaa 

 herhen. 



Hos R. Tolf findes ligeledes spredte Bemærkninger af Inter- 

 esse i denne Sammenhæng. Han omtaler saaledes (1894, S. 144) 

 en tidligere Kilde, der nu er tilgroet, især med Mosser {Hypnum 

 trichoides, Paludella, Gymnocybe palustris og Hylocomium proli- 

 ferum), og har en udpræget kullet Form, lignende de bekendte 

 norrlandske „hängmyrar". Et andetsted (1896, S. 135) siger Tolf: 

 „Ett tecken på stor bottenkyla är forekomsten af myrbräckan 

 (Saxifraga Hirculus)". 



Harald Lindberg (1899, S. 115 — 116) beskriver en kilderig Del 

 af Isosuo-Mosen, hvor Mosdækket især bestaar af Sphagna, nemlig 

 Sphagnum Warnstorfii, S. teres, S. recurvum og S. fimbriatum. 

 Talrig er endvidere Paludella squarrosa; temmelig talrige: Gymno- 

 cybe palustris, Hypnum trichoides og H. stramineum. Af Garices 

 er Carex limosa her den hyppigste; iøvrig forekommer C. diandra 

 og C. rostrata. Som særlig karakteristisk Urt maa fremhæves 

 Saxifraga hirculus, der er ret hyppig. 



A. K. Gajander (1903) nævner jævnlig forskellige Lokaliteter, 

 der sikkert bør opfattes som Vældmose, og som vistnok i nogen 

 Grad komplicerer den af ham fremsatte Betragtning over Udvik- 

 lingen indenfor de nordfinske Moser. Under Omtalen af Mose II 

 anføres, at den for Størstedelen er Resultatet af en regressiv Ud- 



