— 353 — 



vikling. Der forekommer næsten overalt større og mindre Rimpi's 

 (= Gyperacé-Mose), ofte adskilte ved kun smalle Pounu's (== Lyng- 

 mose). De første skal ved regressiv Udvikling være opstaaede af 

 de sidste, der ofte ligger 1 m over Overfladen af Rimpi's. At dette 

 er Tilfældet, siges at fremgaa bl. a. af den Omstændighed, at Rim- 

 pi's Mosdække ganske kan mangle eller bestaar af Amblystegier. 

 Kun paa ét Sted (Nr. 11) — og det har i denne Sammenhæng 

 særlig Interesse — findes en uafbrudt, frisk Mosmaatte, en lille 

 Hypnum trichoides-Mose med Paludella, Gymnocybe, Molinia, Scir- 

 pus caespitosus, Carex dioeca, C. chordorrhiza, C. diandra, C. irri- 

 gua, Tofieldia borealis, Saxifraga hirculus, Caltha o. fl. a. Ogsaa 

 under Beskrivelsen af de to andre Paradigmer omtaler Cajander 

 Partier med en Vegetation af Mosser og Karplanter, der tyder paa, 

 at de er Vældmoser; han betragter dem som „progressive" Stadier, 

 men nævner intet om, hvorvidt de muligvis er paavirkede af Tryk- 

 vand. — I sin Oversigt over „Torfmarkernas växttopografi" (1910) 

 opstiller Cajander, i Overensstemmelse med den af I # P. Norrlin 

 forlængst givne Inddeling, 4 Hovedgrupper af Moser: „gungflyen, 

 flackmossarna, myrarna och karren". Den første af disse, Gung- 

 flyen, maa vel nærmest svare til, hvad her er kaldt Vældmose. Mos- 

 vegetationen bestaar især af Hypnum-Arier (deriblandt Hypnum 

 trichoides), Paludella squarrosa, Thyidium Blandowii m. fl. Ogsaa 

 Sphagna forekommer, om end „myeket tunnsådda", t. Eks. Sphag- 

 num subsecundum, S. teres m. fl. En Del Risvækster og Urter, 

 deriblandt Orkidéer og Saxifraga hirculus, nævnes tillige. Typiske 

 Former af Gungflyen forekommer kun i kalkrige Lokaliteter og er 

 derfor sjældne i Finland. 



Vender vi os til den mellemeuropæiske Litteratur, finder vi 

 ogsaa her adskillige spredte Bemærkninger om Vældmoser. Alle- 

 rede Hornsghugh (1837, S. 757) har været opmærksom paa den 

 aparte Vegetation af Juncus obtusiflorus , Euphrasia, Saxifraga 

 hirculus, Sphagnum etc., der findes i en Mose „bei der Walkmühle", 

 og som aabenbart angiver Tilstedeværelsen af Vældmose. — O. Sendt- 

 ner (1854, S. 663) siger om „Sickermoore" eller „Quellmoore" , hvis 

 Forekomst skyldes uigennemtrængelige Lag i Jorden, at de snart 

 er Højmoser, snart Engmoser, alt efter den kemiske Sammensætning 

 af Vandet, men Vældmoser med Karakter af Engmose er dog langt 

 de hyppigste. Hvad Sendtner anfører om deres Vegetation, er kun 

 yderst lidt og uden megen Interesse for en Jævnførelse med danske 

 Forhold. 



Botanisk Tidsskrift. 31. Bd. 23 



