— 372 — 



der ligesom Älnus har Støtterødder, ret almindelig. Frangula alnus 

 er hyppig. Ved Foden af El og Birk findes enkeltvis Sambucus 

 nigra. løvrig Lonicera periclymenum. I Skovbunden er Urtica 

 dioeca ganske dominerende; den er forholdsvis lang- og smal- 

 bladet. Forekomsten af Humulus lupulus synes at være meget 

 karakteristisk; næsten paa hvert Træ slynger den sig; selv Urtica 

 bruges til Støtte. 1 ) løvrig forekommer Polygonatum verticillatum, 

 Paris quadrifolius, Iris pseudacorus, hist og her, Melandryum rubrum, 

 Oxalis acetosella, i stor Mængde under Urtica, Impatiens noli tan- 

 gere, ofte hyppig, Geum urbanum, Peucedanum palustre og Anthris- 

 cus silvestris. Græsvæksten er i Forhold til den store Mængde Urter 

 kun ringe; den bestaar især af Air a caespitosa, Calamagrostis lan- 

 ceolata og Festuca gigantea. — 



Om Vegetationen indenfor danske Skovmoser foreligger i Litte- 

 raturen forskellige Oplysninger. Saaledes siges Høstemark Skov, 

 umiddelbart Nord for Lille Vildmose, at staa paa Tørvejord (O. G. 

 Petersen, 1896, S. 177). „Birk, El og Eg samt temmelig tarve- 

 lige Bøge" er de væsentligste Bestanddele af Skoven. Dens „Bund- 

 vegetation bestaar af Anthoxanthum odoratum, Aira flexuosa, A. 

 cæspitosa, Agrostis alba, Milium effusum, Molinia coerulea, Poten- 

 Ulla Tormentilla, Erica, Rhamnus Frangula, Hex, Stellaria glauca, 

 Lysimachia vulgaris, Iris, Juncus effusus, Ly thrum, Rubus idæus, 

 Ranunculus Flammula, Vaccinium Myrtillus, V. uliginosum, Trien- 

 talis europæa, Corylus Avellana, Sorbus Aucupar ia , Salix cinerea 

 samt paa store Strækninger en usædvanlig frodig og exklusiv Vege- 

 tation af Pteris aquilina. En flere Tønder Land stor, ren Birke- 

 bevoxning bestod udelukkende af B. odorata med Græsbund, Me- 

 lampyrum pratense, Trientalis, Majanthemum , Lastræa filix mas, 

 Cornus suecica, Luzida, Vaccinium Myrtillus samt Underskov af 

 spredte, lave Juniperus, Ribes nigrum og krybende Ilex. a Skoven 

 gaar udefter Mosen over i Birkekrat, der grænser nærmest op til 

 „Kærnevegetationen" i Lille Vildmose. 



Det er vel noget tvivlsomt, om den Skildring, som C. H. Osten- 

 feld (1902) har givet af Eliekrat i Omegnen af Frederikshavn, hid- 

 rører fra Mosearealer eller ej; men det maa dog anføres, at disse 



a ) H. Potonié (1906 a) har givet en Skildring af et Par Moseskove, hvor han 

 nævner, at Humulus er en for „Erlen-Brücher" saa ejendommelig Plante, 

 at disse Skove ofte betegnes „Hopfen-Brücher". Overhovedet viser de af 

 Potonié anførte Eksempler megen Overensstemmelse med tilsvarende For- 

 mationer i Danmark. 



