— 376 — 



„Lyngmose" eller „Porsmose" er vel betegnende Udtryk for Moser, 

 bevoksede med en dominerende Vegetation af henholdsvis Calluna 

 og Myrica. Det kan ogsaa anføres, at Tolf (1899 og 1903) taler om 

 „Skogskärr" og „Skogsmossar", Schreiber om „Erlenried" (1908 a) 

 og „Waldmoore" (1909). 



Det er Ellen og Birken, der er Hovedtræerne paa de af mig 

 undersøgte Skov- og Kratmoser. Men det bør straks fremhæves, 

 at Forekomsten af den ene eller den anden Træart vistnok i det 

 væsentlige er betinget af Jordbundens Beskaffenhed. Paa enhver 

 Græsmose (Garex panicea-Mose eller Molinia-Mose) med større 

 Tørvedybde, d. v. s. en saa stor Dybde, at Undergrundens Beskaf- 

 fenhed er uden Indflydelse paa Træarternes Trivsel, vil sikkert 

 Betula-Àrtevne, og da ganske særlig Betula pubescens, være de do- 

 minerende Arter 1 ). Paa den mere næringsrige Bund vil det derimod 

 være Alnus glutinosa, der har Herredømmet. Dette vil saaledes 

 være Tilfældet, hvor Mosen modtager stadig Tilførsel af Nærings- 

 stoffer, saasom paa Bakkeskraaninger — derfor følger Ellen oftest 

 Vældmoserne (se ogsaa Wilh. Graf zu Leiningen, 1907, S. 20) — 

 eller hvor Mosens Tørvedybde er saa ringe, at en næringsrig Under- 

 grund faar afgørende Indflydelse paa Skovbestandens Beskaffenhed 2 ). 



Ogsaa Dyndengens Jordbund vil sikkert i Almindelighed be- 

 tinge Fremkomsten af Elleskov. Om man derfor tænker sig, at 

 Dynd- og Tørveenge i en af de store Aadale i Jylland overlodes til 

 sig selv, vilde der efter al Sandsynlighed nærmest Aaløbet frem- 

 komme et mere eller mindre bredt Bælte af Elleskov, og indenfor 

 dette et meget bredere Bælte af Birkeskov, adskilt fra Elleskoven 

 af en Blandingszone. Foruden selve Næringsindholdet af Vegeta- 

 tionsvandet har rimeligvis ogsaa dets øvrige Egenskaber, t. Eks. 

 dets Iltindhold, stor Betydning, som vel vanskelig lader sig udson- 

 dre fra andre Faktorers. Jo mere bevæget Vandet er, des bedre 

 er Vækstbetingelserne for Ellen; jo mere stagnerende, des mindre 



*) Mine Erfaringer m. H. t. de to J5e^?a-Arters Optræden i Skov- og Kratmoser 

 stemmer godt med de af Joh. Helms (1897) fremsatte Anskuelser angaa- 

 ende deres Fordeling i Forhold til Jordbunden: Betula pubescens er ej 

 alene hyppigere paa Tørvebund end B. verrucosa, men naar der en langt 

 bedre Udvikling, medens den sidst nævnte Art overgaar B. pubescens paa 

 en mager og tør Bund. Dog fremhæver Helms med god Grund, at begge 

 Arter befinder sig bedst „paa en velmuldet, lerblandet Sandjord" (S. 225). 



2 ) Naar Wilh. Graf zu Leiningen (1907, S. 19) udtaler, at ikke saa meget 

 Dybden af Mosejorden som dennes Bonitet maa anses for afgørende fol- 

 den normale Skovs Trivsel, kan dette kun gælde Moser med saa stor Dybde, 

 at Undergrunden sædvanligvis ikke naas af Trærødderne. 



