— 378 - 



Bundfloraens Udvikling afhænger dels af Associationens Art, 

 dels af Træbestandens større eller mindre Tæthed. I Betula-Mosen 

 v\\ der som oftest være Plads for en nogenlunde rig Glumiflor- 

 Vegetation (af de i Listen opførte og endnu andre Arter, t. Eks. 

 de skovyndende Carices), medens andre Stauder er mindre hyp- 

 pige. Omvendt kan disse blive meget mere fremtrædende i en 

 Alnus-Mose, hvor Græsdækket til Gengæld kun er sparsomt. Disse 

 Forhold beror paa, at Betula-Artevne som bekendt er udprægede Lys- 

 træer, medens Alnus glutinosa sikkert gennemlader en meget min- 

 dre Lysmængde end Birken 1 ). Maaske spiller dog ogsaa andre 

 Forhold en Rolle, saaledes Benyttelsen. Alt efter den dominerende 

 Planteart kan der da fremkomme forskellige Facies, indenfor Alnus- 

 Mosen, dannede f. Eks. af Urtica dioeca, Oxalis acetosella, Geum 

 urbanum, Rubus idaeus eller Angelica silvestris. Indenfor Betula- 

 Mosen er Graminé-Facies som nævnt nok saa fremherskende, idet Air a 

 caespitosa, Calamagrostis lanceolata eller andre er de førende Arter. 



Livsvarighed. Medens Vedplanter er de for Formationen 

 afgørende Plantearter, forholder Bundfloraen sig paa følgende Maade. 

 Af de i Listen (S. 374) opførte urteagtige Planter findes kun 3 

 Therofyter {Geranium Robertianum, Alector olophus minor og Gnapha- 

 lium uliginosum) og 1 toaarig Art (Cirsium palustre); ingen af disse 

 spiller nogen Rolle for Bundens Vegetation. Paa Grundlag af 

 Undersøgelser af nordsjællandske Ellemosers Vegetation drager 

 G. Raunkiær (1909, S. 95) den Slutning, at „Ellemosens Bundflora 

 er sammensat væsentlig af Hemikryptofyter og Geofyter" ; men især, 

 tilføjes der, er Hemikryptofyt-Procenten høj, hvor Anemone nemo- 

 rosa ikke vokser. Denne Art har jeg hverken truffet hyppig eller 

 i stor Mængde; af andre Rhizom-Geofyter (ialt 13) har især Gon- 

 vallariaceer og Garices samt Bregner været fremtrædende. Resten 

 og Hovedmassen af Stauderne (37 Arter) er Hemikryptofyter, hvoraf 

 nogle (7) er forsynede med Udløbere, saaledes som den undertiden 

 ganske dominerende Urtica dioeca (Urtica dioeca-Facies). Selv om 

 mine Iagttagelser fra Skovmoser er mangelfulde, stemmer Resulta- 

 tet af dem dog med Raunkiær's: Hemikryptofy terne er dominerende. 



Om Jordbundsforholdene har jeg desværre paa Grund af 

 Mangel paa Analyser intet at meddele. Wilh. Graf zu Leiningen 

 (1907, S. 138) slutter for nogle bayerske Mosers Vedkommende: 



*) Jvfr. Chr. Vaupell, De danske Skove, Kjøbenhavn, 1863, S. 88. 



