— 379 — 



„Jedenfalls zeigen die Zahlen [af nogle Analyseresultater], wenn 

 auch nicht immer sehr deutlich, dass der Boden des Moor- 

 waldes dem Boden des Hochmoores überlegen an Nähr- 

 stoff ist; insbesondere die hohen Werte für Kalk, welche sich 

 in der Regel ergeben, weisen darauf hin, dass er sich um flach- 

 moorartige Böden handelt, wo Wald auftritt. So bestätigen also 

 auch die Analysen diese Tatsache". Og Gully (1909) udtaler, at 

 Skovmoserne hører til Overgangsmoser (mellem Lav- og Højmoser). 



For danske Skov- og Kratmosers Vedkommende gælder det 

 uden Tvivl, at de m. H. t. Jordbundens Beskaffenhed staar Græs- 

 mosen og Vældmosen meget nærmere end Sphagnum-Mosen. 



Skovmoser er jo, ligesom andre Moser, udsatte for Kultur- 

 indgreb af forskellig Art. En Afvanding kan, udført indenfor 

 visse Grænser, i Almindelighed næppe siges at virke hæmmende 

 paa Træbestandens Udvikling. Tværtimod er meget højt og stille- 

 staaende Vand snarest skadeligt for Skovmosens Bevarelse, idet man 

 vil finde, at Træerne paa Lokaliteter med saadant „skadeligt Vand" 

 sygner hen; som Tegn derpaa raaa en meget rigelig Forekomst af 

 epifytiske Likener utvivlsomt opfattes. Forholdet gælder i særlig 

 Grad Alnus-Mosen. Om Afvandingens Indflydelse paa Skovmoser 

 har jeg desværre kun faa Iagttagelser, der ikke tillader mig at med- 

 dele noget alment. H. Paul (1910, S. 151) siger, at Ellen i Bayern 

 bliver stedse sjældnere i større Bestande paa Mose. Tidligere maa 

 det have været anderledes ; men Klimaet er nu næppe saa gunstigt 

 for dens Trivsel. Der tilføjes, at maaske kan ogsaa Mennesket 

 ved Afvanding, Mejen o. s. v. være Skyld deri. Naar Ellemosens 

 Bund tørrer ud, vandrer Granen ind. Heller ikke om Betydningen 

 af al anden forstlig Drift, der selvfølgelig i høj Grad vil kunne ændre 

 den naturlige Karakter af Skove og Krat paa Mosebund, kan der 

 her meddeles noget. 



Det er paa Forhaand givet, at Afgræsning vil udelukke saa 

 godt som al Selvforyngelse af Skoven; kun paa Punkter, hvor tor- 

 nede Planter beskytter Opvæksten, kan den finde Sted. At Bund- 

 vegetationen gennem Afgræsning mere end hidtil kan udvikle sig i 

 Retning af „Eng", f. Eks. indenfor Betula-Mosen , er ligeledes 

 rimeligt. 



