- 387 - 



skreden Udvikling. Terrænets Overflade falder her fra Kote 3,22 

 saavel udad mod Aaen som indefter (se Fig. 14), og er i overordent- 

 lig høj Grad tuet; formodentlig har Kreaturernes Nedtræden bidra- 

 get stærkt til at gøre Tuerne, der er dannede af Eriophorum vagi- 

 natum, større. Aira flexuosa, Molinia, Carex Goodenoughii og C. 

 panicea danner et dog ikke sammenhængende Græsdække mellem 

 Tuerne; af Urter bemærkes kun Galium harcynicum. Paa Tuerne 

 vokser Aspidium thelypteris, Erica, Calluna og Empetrum; især den 

 sidste er meget stærkt fremtrædende; dens mørkegrønne Tone giver 

 hele Arealet et ejendommeligt fløjlsagtigt Skær. Talrige Individer 

 af Juniperus communis findes spredte, og enkelte Pinus silvestris 

 og Picea excelsa har saaet sig selv paa den forholdsvis tørre Bund, 

 hvor Mosser nu ingen synderlig Rolle spiller. — Jordbunden er i 

 Overfladen en lys og uformuldet Sphagnum-Tørv; Analyse deraf 

 (Gennemsnit af 3 Prøver) findes i Tabel 4, Nr. 2. 



Om de to i det foregaaende beskrevne Arealer gælder det, at de 

 danner isolerede Banker med større Tørvedybde end paa de nær- 

 mest omgivende Græsmoser. Muligvis under nogen Paavirkning af 

 Trykvand er de i Tidens Løb blevet saa højtliggende, at de er 

 berøvede de bedre Ernæringsvilkaar, som Græsmoserne udenom 

 har kunnet drage Fordel af; derved er en Vegetation af mere 

 nøjsomme Plantearter blevet den dominerende og har fremkaldt 

 Dannelsen af helt nye Formationer. — 



Paa Vandskellet mellem et af Nørre Aaens Tilløb, Vejlebæk, 

 og Skals A a (G. M., L 18) møder man en udpræget Calluna — 

 Eriophorum vaginatum — Sphagnum-Mose i den ca. 38 ha 

 store Fousingø Højmose. En rig Sphagnum-Vækst danner Grund- 

 laget; det er dog væsentlig tue- og pudedannende Arter: Sphag- 

 num papillosum, S. rubellum og S. medium. løvrig S. tenellum og 

 langs Kanten af de i Mosen i sin Tid gravede, talrige, men smaa 

 og delvis tilgroede Tørvegrave S. apiculatum; Genvæksten i Gra- 

 vene skyldes S, cuspidatum, som næsten kun forekommer der, 

 og paa hvis Overflade Rhynchospora alba, Eriophorum polystachyum 

 og Drosera rotundifolia har indfundet sig. Mosens stærkt tuede 

 Overflade betinges dog ej alene af Sphagna, men i endnu langt 

 højere Grad af Eriophorum vaginatum. Jag. Hartz (1904, S. XXXIX), 

 der kort berører Mosens Vegetation, nævner ikke denne Art, men 

 Scirpus caespitosus, som jeg ikke har bemærket. Paa Tuerne er Calluna 

 især talrig; desuden Erica og Empetrum, medens Andromeda og 

 Myrica forekommer baade paa Tuerne og udenfor deres Omraade. 



25* 



