— 390 — 



Materiale til Grundlag for sin Fremstilling. Af det Dalgas' Af- 

 handling ledsagende Kort (Fig. 2) fremgaar det, at Mosens højeste 

 Punkt ligger omtrent i Mosens Længde-Midtlinje, men dog nær- 

 mere Mosens sydlige Rand end den nordlige; her er Højden o. H. 

 ca. 10 m, og herfra falder Mosens Overflade til alle Sider (se Fig. 

 15). M. H. t. Tørvemassens Mægtighed, Undergrundens Beskaffen- 

 hed x ) og øvrige geologiske Forhold henvises til Dalgas og A. Jessen ; 

 den første vender atter tilbage til en Omtale af Mosens Forhold 

 (1883, S. 156) uden dog at have noget væsentlig nyt at meddele. 



Som fremhævet af A. Jessen (S. 321) har St. Vildmose „hver- 

 ken noget egentligt Tilløb eller Afløb; Overskuddet af Vand 

 søger ud til de to Aaer Ryaa .... og Lindholm Aa," .... 



Vegetationen i den egentlige Vildmose har jeg paa mange Punkter 

 undersøgt ved at vandre langt ind over de endnu uberørte Partier; 

 noget afvigende Indtryk modtager man ikke paa en Vandring f.Eks. 

 tværs over Mosen. Den store Kærne er en Eri ophor um vagina- 

 tum — Sphagnum-Mose, hvis Tuer ganske vist overalt er isprængte 

 Calluna og Erica. Først mod Udkanterne, hvor baade den natur- 

 lige og den ved Kulturindgreb fremkaldte Afvanding gør sig stær- 

 kest gældende, faar Dværgbuskene mere Magt; Mosen bliver da 

 Calluna — Eriophorum vaginatum — Sphagnum-Mose eller 

 nærmer sig stærkt til næsten ren Calluna — Sp h a gnu m -Mo se. 



Eriophorum vaginatum — Sphagnum-Mosen fremkalder straks et 

 yderst monotont Indtryk. Dens Overflade er dog ingenlunde jævn; 

 ti større plane Partier, der er bevoksede med et ret homogent 

 Sphagnum-Dække, veksler med højere liggende Partier, dannede 

 dels af tue- og pudedannende Sphagna, dels af Tuerne af Erio- 

 phorum vaginatum og Scirpus caespitosus. Der kan altsaa skelnes 

 mellem Sphagnum-Flader og de af Sphagnum eller af de nævnte 

 Cyperacéer dannede Forhøjninger. 



Sphagnum-Fladerne er især sammensatte af den udpræ- 

 get hygrofile Sphagnum cuspidatum, men tillige af den mindre 

 Fugtighed krævende Sphagnum apiculatum. Nærmest Fladernes 

 Kanter vokser hyppig Sphagnum tenellum, og ude paa Fladerne, 

 helst paa lidt højere Niveau, har jeg truffet smaa isolerede Bestande 

 af Sphagnum compadum, men jeg tror ikke, denne Art betyder 

 noget for Fladernes Konstitution. Af Halvmosser forekommer 



l ) Brinck-Seidelin (1828, S. 59) meddeler forskelligt om Store Vildmose, hvil- 

 ket dog er uden synderlig Interesse; her fortjener at anføres: „Vistnok 

 har Vildmosen været Havbund". 



