— 391 — 



Cephalozia catenulata , Jungermannia inflata, Kantia trichomanis, 

 Lepidozia setacea og Odontoschisma Sphagni. Paa Flader, der synes 

 lidt tørrere end Rhynchospora — Sphagnum-Flader, har jeg fundet 

 Hypnum fluitans var. falcatum. 



Det er sjældent, at Sphagnum-Fladerne er fuldkomment „rene". 

 Ofte ses Fanerogamer at have faaet Fodfæste i det bløde Dække; 

 som de almindeligste har jeg fundet Eriophorum polystachyum, 

 Rhynchospora alba og Drosera rotundifolia; mindre hyppige er: 

 Rhynchospora fusca, Carex rostrata, C. limosa, C. Goodenoughii, 

 Agrostis canina, Drosera intermedia og D. longifolia. Lange og 

 kraftige Skud af Eriophorum polystachyum stikker op gennem Mos- 

 set, deri de dybere Lag er gennemsat af samme Plantes Udløbere; 

 den bidrager vel en Del til at fæstne Jordbunden paa Fladerne, 

 men dens underjordiske Skuddele formaar naturligvis ikke at bære 

 et Menneskes Vægt; ti ved at træde paa en selv tæt bevokset 

 Flade synker man ned i den bløde Masse. Hist og her vandrer Eriopho- 

 rum vaginatum eller Scirpus caespitosus ind paa Sphagnum-Fladerne; 

 efterhaanden kan den ene eller den anden af disse Arter eller 

 begge i Forening erobre Pladsen, og deres Tuer bliver da „land- 

 faste" med den omgivende Vegetations. 



Forhøjningerne, der hæver sig mere eller mindre højt over 

 Sphagnum-Fladerne, er som nævnt et Aggregat af Sphagnum-Puder, 

 Gyperacé-Tuer og den dertil knyttede Vegetation. Sphagnum-Puderne 

 bestaar af Sphagnum, medium,, S. rubellum, der begge er overordent- 

 lig almindelige og gærne følges ad, S. acutifolium, S. cymbifolium 

 og S. centrale (kun funden en Gang). Dertil slutter sig den yderst 

 almindelige Gymnocybe palustris, Polytrichum commune, P. stric- 

 tum, Leucobryum glaucum, Dicranum Bergeri og D. scoparium; af 

 pleurokarpe Mosser synes Hylocomium parietinum og Stereodon 

 ericetorum begge hyppige. Yderligere har jeg en enkelt Gang fun- 

 det Sphagnum fimbriatum dels under Salix aurita, dels udenfor 

 Buskenes Omraade; om den spiller nogen Rolle som Pudedanner, 

 kan jeg dog ikke sige; den er tidligere af G. Jensen funden i den 

 nordlige Del af Store Vildmose. Af Halvmosser er sammen med 

 Dicranum Bergeri truffet Mylia anomala. 



Medens de bløde Sphagnum-Puder let giver efter, danner Cy- 

 peracé-Tuerne Forhøjningernes faste Punkter. Langt den vigtigste 

 Art er Eriophorum vaginatum. Dette kan være vanskeligt nok at 

 bedømme f. Eks. i Højsommeren; men ved Foraarstid, naar Erio- 

 phorum vaginatum præsenterer sin hvide Fnug, er det let at skønne, 



