— 395 - 



tykke Rhizomer af Nuphar i stor Mængde og krydsende hinanden 

 fandtes umiddelbart under det af Sphagnum cuspidatum dannede 

 Tæppe; fra Rodstokkene udgik de yderst kortstilkede Blade og 

 Blomster. De to nævnte Planter var her saa godt som eneraadende. — 

 At de tilgroede Luner efterhaanden vil gaa over i almindelig Sphag- 

 num-Mose, er der næppe nogen Tvivl om. 



Paa mange Punkter, men, saa vidt jeg hidtil har set, altid 

 forholdsvis nær Mosens Kanter, hvilket ogsaa A. Jessen (1899, S. 

 322) angiver, finder man — i Stedet for de ovenfor beskrevne, 

 med levende Sphagna bevoksede Flader og afvekslende dermed — 

 Partier, der i Størrelse kan variere fra nogle faa til adskillige m 2 , 

 og som er overordentlig iøjnefaldende ved deres mørkebrune eller 

 næsten sorte Farve og derved, at saa godt som alt Planteliv synes 

 ganske udslukt. J. J. S. Steenstrup (1841, S. 85) har set disse „større 

 og mindre Strækninger, som ere paa Overfladen sorte og dyndede 

 (men ikke tørvede) paa Grund af det hensmuldrende Sphagnum- 

 mos;".... Om Sommeren ligger disse „døde Pletter" tørre, og i 

 varme Perioder slaar Jordsmonnet dybe Revner paa kryds og 

 tværs. Om Vinteren staar de under Vand; Grene af Calluna og 

 Erica, der fra Forhøjningerne har lagt sig ud over Kanterne af de 

 døde Pletter, ses dræbte af Vintervandet. Pletterne bestaar især 

 af dræbt Sphagnum, der gaar jævnt over i de langs Kanterne nu 

 levende Sphagna. Ved mikroskopisk Undersøgelse af den døde Masse, 

 der ikke er Dynd, men meget vel kan betegnes som Tørv, finder 

 man en meget stor Mængde Blade og Skud af Sphagnum cuspida- 

 tum, hvilket støtter Formodningen om, at de døde Pletter ganske 

 svarer til Sphagnum-Fladerne; man træffer de jævneste Overgange 

 mellem de levende Sphagnum-Flader og de døde. Aarsagen til, at 

 Sphagnum cuspidatum her er gaaet til Grunde, er efter al Sand- 

 synlighed den overordentlig stærke Vekslen af Vandspejlet Aaret 

 igennem paa Punkter af Mosens Overflade, hvor Afvandingen er 

 kraftigst; her udsættes Sphagnum-Fladerne let for at ligge tørre en 

 Del af Sommeren, hvorved den for Tørke yderst følsomme Sphag- 

 num cuspidatum dør. I Overensstemmelse hermed er de døde 

 Pletter ogsaa hyppigst i en vis Afstand fra Mosens Kant, men bliver 

 mindre hyppige eller forsvinder helt længere ind mod Mosens Cen- 

 trum. Det er ikke usædvanligt at støde paa Flader, hvor Sphag- 

 num-Dækket er dødt paa Grund af Tørke og Mossets manglende 

 Evne til at drage Vandet til sig nedenfra opefter; det visner og 

 trækker sig sammen til en Hinde, der let skaller af fra Underlaget. 



