— 399 — 



nævnes en overmaade tæt Vegetation af Trifolium repens, der 

 her er ganske smaabladet. Dernæst forekommer: Cerastium caes- 

 pitosum, Ranunculus acer, R. flammula, Cardamine pratensis, Viola 

 palustris, Comarum, Potentilla erecta, Galium palustre og Equise- 

 tum fluviatile. Af Vedplanter ses mellem Tuerne kun Salix repens. 

 Det eneste Mos af Betydning er Hylocomium squarrosum. Til Tuerne- 

 slutter sig nærmest Calluna, Myrica og Salix aurita ; endvidere 

 Rumex acetosella, Polytrichum strictum og Ceratodon purpureus. — 

 Tørvemassen, der er ca. 1 m mægtig, er i Overfladen overordentlig 

 fast sammentrampet. Ved den kemiske Analyse har Jordbunden vist 

 sig meget nær beslægtet med Græsmosens Bund. Først i den vest- 

 ligste Del af disse Græsgange, hvor Eriophorum vaginatum indblan- 

 des, begynder Jordbunden at miste noget af dette Præg. 



I Tilslutning til, hvad ovenfor er meddelt om Vegetationen i 

 St. Vildmose, kan anføres, at O. G. Petersen (1896), der har givet 

 en grundig, topografisk-botanisk Beskrivelse af Vegetationen i og 

 om Lille Vildmose, men som ogsaa ved en Vandring med Tag- 

 mark som Udgangspunkt har forsøgt at danne sig en Forestilling 

 om St. Vildmose, resumerer sine Indtryk i følgende (S. 181): „1) at 

 Mosen i sin Almindelighed var langt lettere at passere end Lille 

 Vildmose; hvilket saa vidt jeg erindrer bl. a. hang sammen med 

 den Omstændighed, at Tuedannelsen ikke var saa udpræget, 2) at 

 de døde sorte Pletter vare talrigere og af større Udstrækning end 

 i Lille Vildmose, 3) at man mødte de samme Plantearter, men at 

 Lyngdannelsen ikke var saa fremskreden". Det synes herefter, 

 som om Afvandingen er nok saa stærkt gennemført i Lille Vild- 

 mose, som i St. Vildmose. Optegnelser fra et enkelt Besøg i L. Vildmose 

 (1900) siger mig intet herom, men bekræfter forøvrig, hvad O. G. Pe- 

 tersen har meddelt om Kærnevegetationen, bl. a. det Forhold, at 

 Eriophorum vaginatum er talrigere end Scirpus caespitosus. Der er 

 endvidere Partier, hvor Empetrum synes at være ligesaa talrig som 

 Erica; disse Partier har formodentlig i ret lange Tider været skaanede 

 for Ildsvaade. Foruden enkelte af de i St. Vildmose og andre Sphag- 

 num-Moser af mig fundne Halvmosser nævner O. G. Petersen (S. 178) 

 et Par Arter, saaledes Jung er mannia incisa ogLophocolea bidentata. — 



Tæt Øst for Lindholm Aa strækker sig en lang Tunge af Mose- 

 dannelser helt ned til Sdr. Elkær; Hovedparten heraf er Græs- 

 mose, en Del til GI. Vraa hørende Arealer har været kultiverede, 

 men kom senere i Forfald. Paa visse Punkter har Trykvand hæ- 

 vet Overfladen saa stærkt til Vejrs, at i alt Fald Tilløb til Vældmose 



