— 404 — 



Smaakrat af Betula, Salix cinerea, S. aurita og Frangula alnus. 

 Blandt de af O. Paulsen (1. c.) fra Krattene opregnede Planter er 

 Arctostaphylos uva ursi dog sikkert ikke funden paa Mosebund. 



Af Urter forekommer i Hals Mose Brosera rotundifolia og 

 Bubus chamaemorus; den sidste er ofte talrig, saavel mod Vest 

 som mod Øst, og som sædvanlig knyttet til Eriophorum-Tuerne. 



I Tabel 4, Nr. 9 og 10, findes Analyser fra Hals Mose; de 

 svarer sikkert til Normen for Sphagnum-Mose. Nr. 11 er en Ana- 

 lyse fra 1 m Dybde; Kalk- og Kvælstofindholdet viser sig her større 

 end nærmere Overfladen. — 



Den tæt Nord for Hals Mose liggende Ulsted Mose, der 

 egentlig er en Samling store Dobber, ligner hvad Vegetationen og 

 Jordbunden angaar meget Hals Mose. Ogsaa her forekommer Ru- 

 bus chamaemorus. Narthecium ossifragum har jeg ikke fundet i 

 nogen af de to her nævnte Moser, men kort Vest derfor, nemlig i 

 en meget smal Lyngmosestrimmel ved Rimmerhuse, tæt Nord for 

 Akkjær Bro ; den forekom der paa afskrællet Tørvebund sammen 

 med Lycopodium inundatum; den samme Konstellation har jeg 

 under lige Forhold set i Dobber ikke langt fra Sæby. — En Analyse 

 af Jordbunden i Ulsted Mose ses i Tabel 4, Nr. 12. — 



Ved Hov Mose (G. M., G 27) forstaas her de to lyngklædte 

 Dobber umiddelbart Syd for Vejen Ulsted— Hov og Nord for Kol- 

 kær. Dette sidste er en kalkrig Græsmose, der gennemstrømmes 

 af Kolkær Bæk, og som Nord efter gaar ganske jævnt over i Hov 

 Mose, for hvilken Bækken danner den vestlige Grænse. Hov Mose 

 er altsaa vokset saa stærkt til Vejrs, at den i vistnok rum Tid gan- 

 ske har været unddraget Bækløbets Indflydelse. Tørvens Mægtig- 

 hed er indtil 1,5 m, større end i Kolkær. Mosen er gennemsat af 

 Tørvegrave i rigelig Mængde, hvilket naturligvis har bidraget stærkt 

 til Overfladens Udtørring. Sphagnum-Arternes Vækst, der næppe 

 nogensinde har været synderlig udviklet, er dermed standset; kun 

 i Gravene finder man den sædvanlige Vegetation af Sphagnum 

 cuspidatum med Eriophorum polystachyum og Bhynchospora alba. 

 Nu kan Arealet bedst betegnes som Calluna — Molinia-Mose, 

 idet baade Molinia og Calluna er meget stærkt fremtrædende. 

 Dog er ogsaa Eriophorum vaginatum talrig; den danner, sammen 

 med Sphagnum, en væsentlig Del af Tørvesubstansen i de øverste 

 50 cm ; efterhaanden er Overfladens Udtørring dog blevet saa stærk, 

 at Betingelserne for dens fortsatte Fremhersken dermed er forrin- 

 gede. Ogsaa Aira flexuosa forekommer; den er dog særlig talrig 



