— 410 — 



Mængden af Mosser yderligere aftagende. Ingen Sphagna, ingen 

 Likener var at se. — 



Vender vi os dernæst til Litteraturen, maa først omtales, at 

 F.Børgesen og G.Jensen (1904) fra et Punkt paa Sønder Omme- 

 Fladen meddeler en Del Optegnelser angaaende „Hedemose-Samfund", 

 hvis Flora i det væsentlige er i Overensstemmelse med den fra 

 ovenfor beskrevne Lokaliteter. Det kan bemærkes, at det tidligere 

 oftere anvendte Udtryk „Hedemose" synes at være for intetsigende, 

 og den af Forff. givne Definition („Hedemose er en fælles Betegnelse 

 for enhver Mose paa Heden") gør i alt Fald ikke Begrebet mere klart. 



O. Galløe og G.Jensen (1906) har fra samme Flade beskrevet 

 nogle Mosearealers Vegetation (indenfor Borris Hede) og forklaret 

 disse „Hedemosesamfunds" Oprindelse af 1) Kær uden Afløb, 2) paa 

 forsumpet Hede og 8) af Kær paa skraanende Bund. De under sidst 

 nævnte Forhold dannede Samfund er dog næppe egentlig Sphagnum- 

 Mose, men snarere en mager Form af Paludella-Mose (se ovenfor 

 S. 351). Som Minimumsgrænse for „Mose" er angivet 15 cm (Arealer 

 med saa ringe Tørvedybde foretrækker jeg at kalde „Kær"), men 

 der beskrives iøvrig ogsaa Arealer med større Tørvedybde. Vege- 

 tationen er her den for Sphagnum-Moser sædvanlige. Kun bør det 

 bemærkes, at der er fundet en Del Mosser, som jeg ikke har truffet 

 andetsteds i danske Moser. Saaledes Grimmia hypnoides, som er 

 saa karakteristisk for visse Hedekær (se Mentz, 1902 a), Dicranum 

 spurium og D. undulatum, der ellers gærne holder sig til Hedebund, 

 og Stereodon imponens. Endvidere Samlag paa lodrette Tørvebrinker 

 af Cephalozia leucantha og Kantia submersa, to Arter, som kun 

 er fundne paa Borris Hede. Sphagnum subsecundum er ligesom 

 S.cuspidatum virksom ved Tilgroningen af Søbækkener; det samme 

 gælder paa visse Steder Juncus supinus. 



Fra Aadum-Varde-Bakkeø skildrer G. Raunkiær (1909, S. 1 12 

 o. flg.) nogle Moser, hvis Fysiognomi alene synes bestemt af Fane- 

 rogamer, især Nanofanerofyter (Myrica) og Ghamæfyter (Erica, 

 Calluna) samt Hemikryptofyter (Eriophorum vaginatum og Scirpus 

 caespitosus). Om disse Moser oprindelig er Sphagnum-Mose eller 

 Molinia-Mose, der direkte gaar over i Nanofanerofyt- eller Chamæfyt- 

 Formationer, fremgaar ikke klart, men de er vel nærmest det 

 sidste, maaske dog begge Dele. — Under Afsnittet Mosmoser har 

 samme Forfatter (ibid., S. 77 o. flg.) fra nordsjællandske Lokaliteter 

 gennem sin Undersøgelsesmetode fikseret forskellige Facies af Sphag- 

 num-Mose fra mere fugtig til mindre fugtig Bund. De herved 



