— 416 - 



1. Den egentlige Sphagnum-Mose (= Grisebagh's „For- 

 mation der Sumpfmoose"), hvis Sammensætning i ganske over- 

 vejende Grad bestaar alene af Sphagna, kan deles i tre Facies, 

 der er afhængige af den større eller mindre Vandmængde indenfor 

 Mosens Omraade. Allerede Lesquereux havde et godt Blik for de 

 forskellige Sphagnum- Arters ulige Krav til Fugtighed (1844, S. 216); 

 se endvidere Früh og Schröter (1904, S. 77). Ganske vist har de 

 jo en forbavsende Evne til Variation, men i Hovedsagen er det 

 vist berettiget at gøre følgende Betragtning. 



a) Mest fugtighedskrævende er en Sphagnum cuspidatum- 

 Facies, hvori dog foruden Sphagnum cuspidatum ogsaa andre 

 hy grofile Sphagna fore komm er, saasom Sphagnum apiculatum, S. 

 recurvum og S. tenellum. Yderligere findes visse Alger, Halv- 

 mosser og Hypnum fluitans, men forholdsvis faa Individer af Fane- 

 rogamer, saasom Careæ limosa, C. rostrata, Eriophorum- Arter, Rhyn- 

 chospora alba, R. fusca og Scheuchzeria palustris. 



Sphagnum cuspidatum-Facies forekommer langs Bredderne af 

 Søer med meget næringsfattigt Vand. Endvidere danner en saadan 

 Facies Størsteparten af Sphagnum- F laderne indenfor den in- 

 takte Sphagnum-Moses Kærnevegetation. Disse Flader, der i tysk 

 Litteratur kaldes „Schienken" (se G. A. Weber, 1900, S. 12) og 

 som, i Følge Forslag af R. Tolf, i svensk Litteratur benævnes 

 „Höljor" (se L. von Post og R. Sernander, 1910), ligger om Som- 

 meren nogenlunde tørre, men er om Vinteren sikkert alle under 

 Vand. En altfor stærk Veksel i Fugtighedsforholdene Aaret igennem 

 kan, som ovenfor (S. 395) meddelt, medføre Sphagnum cuspidatum's 

 Død. Derved fremkommer da de døde, sorte Pletter, der oftest er 

 dækkede af en tynd Hinde af Alger. Løftes denne til Side, vil 

 man erfare, at Bunden derunder er fugtig paa Trods af, at Pletterne 

 i Sommervarmen ofte slaar dybe Revner. Men den tilstedeværende 

 Fugtighed kan dog ikke udnyttes af Sphagnum cuspidatum, idet 

 denne Art hører til de forholdsvis svagt vandsugende Sphagna, 

 medens de submerse Former af den som bekendt helt har mistet 

 Vandsugningsevnen (se Oltmanns, 1887, S. 28; Früh og Schröter, 

 1904, S. 73). 



Allerede Grisebach (1845, S. 65) taler om det sorte „Slam" 

 mellem Forhøjningerne („Bul ten") i Bourtanger Moor; nogle Steder, 

 siger Grisebach, er Slammet blottet og tørrer da i Højsommeren 

 ind til en fast Skorpe; men sædvanligvis er det bevokset med 

 Gyperacéer. Derefter fortsætter Grisebach (S. 66): „Auch ruhen 



