ogsaa andre Gyperacéer med Varidrerhizomer findes, saaledes Carex 

 lim osa, C. lasiocarpa, C. hirta, C. rostrata og paa lidt højere Bund 

 C. Goodenoughii ; cle har alle let ved med deres underjordiske Skud 

 at gennemvokse den bløde Bund. Meget ejendommeligt er, at 

 Eriophorum polystachyum baade forekommer i den næringsfattige 

 Sphagnum-Mose, paa Dyndenge, i Græsmosen og i Vældmosen, 

 og den naar ingenlunde den ringeste Udvikling indenfor Sphagnum- 

 Mosen. Eriophorum polystachyum maa altsaa betragtes som fælles 

 for alle de her nævnte Formationer; aabenbart stiller den beskedne 

 Krav til Jordbundens Næringsindhold, og det kunde endda se ud, 

 som om den hæmmes i sin Udvikling af en mere næringsrig Bund. 



Indenfor Rhynchospora alba-Associationen er Rynchospora alba 

 tit i tilsvarende Grad mærkelig eneraadende. Men i Modsætning 

 til Eriophorum polystachyum holder den sig vistnok altid til den 

 næringsfattige Bund. Den er jo kendt fra Hedekærene og fra fug- 

 tige Lavninger i Klitterrænet, men jeg har aldrig truffet den paa 

 Græsmose, ej heller i Vældmose, endsige indenfor Dyndengen. 

 Efter danske Forhold at regne kan man næppe betragte Rhyncho- 

 spora alba som stærkt vaklende i sin Optræden, som hørende til 

 en Overgangsformation. Saaledes karakteriseres den derimod af 

 H. Paul (1910, S. 159), der, som allerede nævnt ovenfor, under 

 „Übergangs- oder Zwischenmoore" opstiller en „Formation des 

 Rhynchosporetums" . 



4 og 5. Saa snart de tuedannende Gyperacéer, hyppigst Erio- 

 phorum vaginatum, men tillige Scirpus caespitosus optræder i større 

 Mængde, faar de let en afgørende Indflydelse paa Sphagnum- 

 Mosens Konstitution, ligesom deres kraftige og iøjnefaldende Tuer 

 jo i høj Grad præger Mosens Fysiognomi. Der fremkommer da en 

 Association, som i de fleste Tilfælde vil kunne betegnes som Erio- 

 phorum vaginatum— Sphagnum -Mose, sjældnere som Scir- 

 pus caespitosus — Sphagnum-Mose (i Forening med foregaa- 

 ende Associationer = Grisebagh's „Formation der Cyperaceen"). 

 For at disse Associationer skal være fuldt udviklede, kræves, at 

 Tuerne staar nogenlunde tæt, at de ikke er skilte fra hverandre 

 ved større, mellemliggende Sphagnum-Flader. 



Rene Associationer af denne Art, d. v. s. saadanne uden Ind- 

 blanding af Vedplanter, forekommer i det inderste Bælte af Sphag- 

 num-Mose langs Bredderne af Søer med næringsfattigt Vand; men 

 Bredden af dette Bælte er vist sjælden synderlig stor. Endvidere 

 kan de i den færdig dannede Sphagnum-Mose findes paa Grænsen 



