- 423 — 



af Sphagnum-Flade og de af Vedplanter beklædte Forhøjninger, 

 for hvilke de jo danner det væsentligste Grundlag. Foruden de to 

 Hovedkomponenter findes en Del af de indenfor de foregaaende 

 Associationer optrædende Arter. 



Eriophorum vaginatum maa nærmest betragtes som en i ud- 

 præget Grad til Sphagnum-Mosen hørende Plante, i alt Fald som 

 Repræsentant for den næringsfattige Tørvebunds Vegetation. Vi 

 har ganske vist ovenfor set den optræde paa Græsmose, men kun 

 paa saadan Bund, som er forholdsvis højt hævet op over Dyndeng 

 og egentlig Græsmose. Ogsaa R. Tolf (1898, S. 15) beretter om, 

 hvorledes den ikke sjælden vandrer ud paa Starmose. I Dalarne 

 synes det ganske vist ikke ofte at ske; dog var det i større Skala 

 Tilfældet paa Vimyren i Malung, hvor den sammen med Scirpus 

 caespitosus „ — hvars ställföreträdare det någon gång kan vara, 

 ehuru forhållandet merendels är omvandt — med blott ett ytterst 

 glest och tunt, knappast nämnvärdt, bortdöende hvitmosstäcke så- 

 som mellanlänk invandrade bland starren". For saa vidt kunde 

 Eriophorum vaginatum med næsten lige saa megen Ret som Rhyn- 

 chospora alba henregnes til Overgangsmoseplanterne, hvilket H. Paul 

 dog ikke gør. I Schweiz optræder den udelukkende paa Højmose 

 (Früh og Schröter, 1904, S. 88) og i Selskab med Scirpus caespi- 

 tosus. Stebler og Schröter (1895, S. 183) udtaler, at den sidst 

 nævnte Art foretrækker de fugtigere Lokaliteter, Eriophorum vagi- 

 natum de tørrere. Dette synes slet ikke at være Tilfældet i Dan- 

 mark, hvor Scirpus caespitosus udenfor Sphagnum-Mosen, nemlig 

 paa fugtig Hede, har en vid Udbredelse, medens jeg ikke erindrer 

 at have set Eriophorum vaginatum paa egentlig Hede. x ) 



Scirpus caespitosus synes, som alt sagt, at være mindre betyd- 

 ningsfuld for danske Sphagnum-Moser end Eriophorum vaginatum, 

 om end den som Regel fmdes Side om Side med denne og under- 

 tiden vikarierer for den. Jeg har kun et enkelt Sted (i Nørre Aa 

 Dalen nær Rindsholm) fundet den paa Græsmose, hvis Hovedvege- 

 tation iøvrig dannedes af Molinia. Fra andre Lande foreligger 

 adskillige Udtalelser om, at den indgaar i Overgangsformationer. 



Jvfr. følgende Udtalelser af W. F. Ganong (1897, S. 136) om Scirpus caespi- 

 tosus og Erio2)horum vaginatum: „The two most characteristic and abun- 

 dant Phanerogams of the high part of the bog, and so abundant as to 

 make parts of it appear from a distance like a sparse meadow" .... „They 

 are about equally abundant; the former, perhaps, more frequent on the 

 hummocks [= Forhøjninger], latter in hollows [= Flader]. 1 ' 



