— 427 - 



sydvestlige Side. Sidst nævnte Arts Optræden kræver særlig Op- 

 mærksomhed. 



7. Undertiden bliver Cladonia rangiferina saa talrig, at den 

 er fysiognomisk toneangivende; den derved fremkomne Association 

 maa kaldes Cladonia— Eriophorum vaginatum— Sphagnum- 

 Mose, eller Cl ado ni a —S cir pus caespitosus — Sphagnum- 

 Mose, eftersom Eriophorum vaginatum eller Scirpus caespitosus 

 danner det aldrig manglende Grundlag for Mosetypens Fremkomst, 

 medens Ericacéer o. a. Dværgbuske i Forhold til Cladonia rangi- 

 ferina er lidet fremtrædende. Som af mig andetsteds fremhævet 

 {1900, S. 4), naar denne Lavart tit en overmaade kraftig Udvikling 

 netop i Sphagnum-Mosen, ligesom der ogsaa gør sig væsentlige 

 Ligheder gældende mellem Cladonia- og Sphagnum-Arterne m. H. t. 

 Voksemaade og Levevis. Eksempler paa kraftig Vækst er nævnt 

 ovenfor. C. A. Weber (1902, S. 21) angiver endog at have fundet 

 Individer, der er 15—25 cm høje. 



Ogsaa i andre Landes Sphagnum-Moser spiller Cladonia ran- 

 giferina o. a. Likener ofte en anselig Rolle. Saaledes omtaler 

 R. Tolf (1894, S. 143), at Vegetationens Hovedelement paa den 

 Sydvest for Strengseredssjön (Elfsborg Len) beliggende, ret store 

 Højmose „utgöres af lafvar såsom Cladonia alpestris och rhangi- 

 ferina, Cetraria aculeata, Icmadophila œruginosa m. fl., alla syn- 

 nerligt yppigt utvecklade". Han omtaler endvidere „Lafmyren" fra 

 Westerbotten Len (1896, S. 145) og i Norrland (1901, S. 151), 

 ligesom han blandt andre Likener nævner Cetraria glauca som 

 Epifyt paa Sphagna, undertiden i Mængde (1902, S. 107); samme- 

 steds udtaler han, at Cladonia rangiferina i Västergötland og Små- 

 land ikke sjælden „bildar mossvegetation å ytor af en hektars stor- 

 lek och mera". Fra andet Hold nævner han endvidere Cetraria 

 nivalis (1903 a, S. 323). Alb. Nilsson (1899, S. 123) fremhæver en 

 Form af Sphagnum-Mosen: „Gladina-Mosen", der fremkommer ved, 

 at Cladonia rangiferina o. a. Arter, C. gracilis og C. degenerans, 

 udbreder sig paa Bekostning af Sphagna. Ogsaa E. Ramann (1895 — 

 1896, S. 141) siger, at han i Sverige (Herjedalen og Jemtland) hal- 

 set Liken-Moser. I Schweiz er, i Følge Düggeli (1903), Cladonia 

 rangiferina hyppig i alle tørrere Højmoseformationer; han har paa 

 Forhøjningerne desuden enkelte Steder fundet Cetraria islandica, 

 som jeg herhjemme ikke har set i Sphagnum-Mose. 



Hidtil har jeg kun i ringe Grad haft Lejlighed til at følge den 

 regressive Udvikling, som foregaar i vore uberørte Sphagnum-Moser, 



