— 428 — 



men, i Overensstemmelse med Sernander's Fremstilling af Sagen 

 (1910), synes den særlig at tage Gladonia-Associationen som Ud- 

 gangspunkt. Som tidligere omtalt foregaar der indenfor Sphagnum- 

 Mosens Forhøjninger en sukcessiv Nedbrydning, hvorved der op- 

 staar Fordybninger; heri samler sig efterhaanden Vand, og der 

 begynder en Regeneration (Sernander's Udtryk) af Sphagneta 

 o. s. v. Forholdet forklarer den fra Højmosernes Profiler vel kendte 

 Veksel af lyse, uformuldede eller svagt formuldede, linseformede 

 Partier med mørke Striber af meget stærkere form uldet Tørv. At 

 den destruerede Cladonia-Mose paa et givet Tidspunkt bliver en 

 „død Plet", er rimeligt nok, men forøvrig anser jeg de døde Pletters 

 Fremkomst for i Almindelighed at være betinget af andre Forhold 

 (se ovenfor). — 



I Danmark træffes paa den urørte Sphagnum-Moses Bund ingen 

 Skovsamfund. Isolerede Buske eller Krat af Salix aurita, S. cine- 

 rea, Populus tremula og Betula-Arteme forekommer vel hist og her, 

 maaske oprindelig knyttede til Luner, der har lukket sig; men disse 

 Krat naar kun yderst beskedne Dimensioner. Paa tørrere Former 

 af Sphagnum-Mose kan der dog finde en Indvandring Sted af Juni- 

 perus communis — W. Graf zu Leiningen (1906, S. 262) siger, at 

 denne uden Tvivl i Almindelighed foretrækker tørrere Mose — 

 Picea excelsa, Pinns silvestris og P. montana. Den sidst nævnte 

 Art, der jo saa sent er indført i vort Land, at den endnu ikke 

 har faaet Tid til ret at vinde Indpas paa vore Sphagnum-Mosers 

 Overflade, spiller derimod i andre Lande en betydelig Rolle inden- 

 for denne Formation og optræder i flere Former; se herom H. Christ 

 (1879), P. E. Müller (1886—1887), G. Ritter von Beck (1888), 

 G. A. Weber (1902), H. Schreiber (1907), Schiffner (1908) o. fl. 

 W. Graf zu Leiningen siger forøvrig træffende (1906, S. 264): „Die 

 Natur zeigt selbst, dass das Hochmoor kein Boden für Wald ist, 

 denn nur die Bergkiefer kann sich dort behaupten und auch diese 

 nimmt erst gegen die Ränder hin an Grösse und Menge zu". 

 Denne Udtalelse gælder dog kun den urørte Mose; ti naar en stærk 

 Afvanding har fundet Sted, ændres Forholdene sikkert til Fordel 

 for en Indvandring af større Vedplanter. — 



Medens samtlige ovenfor omtalte Associationer paa Sphagnum- 

 Mose er oligotrafent e, findes der i Omkredsen af enhver Sphag- 

 num-Mose mere eller mindre brede Randbælter af Mose-Plante- 

 samfund, som vel i de fleste Tilfælde kan betegnes som mesotrafente. 

 Det er forholdsvis sjældent, at man omkring danske Sphagnum- 



