— 445 - 



mindre svært Lag af Dynd, den forudgaaende Dyndengs Jordbund, 

 men Dyndlagene tiltager i Mægtighed, jo mere man nærmer sig det 

 Vandareal (Sø eller Aaløb), med hvilket Mosen er i genetisk For- 

 bindelse (se Fig. 10). 



Først under Menneskets Indflydelse faar Græsmosen det for 

 den nu ejendommelige Præg. Ophæves menneskelige Indgreb, over- 

 gaar Græsmosen i Krat- eller Skovmose. Den er altsaa ingen Slut- 

 ningsformation ; yderligere kan den, under visse givne Forudsæt- 

 ninger, udvikle sig direkte til Sphagnum-Mose. 



b) Paludella-Mosens Udvikling er sideordnet med Græs- 

 mosens. Den opstaar alene paa Grundlag af Vældvand og uden forud- 

 gaaende Dannelse af Rørsump og Dyndeng; Vældmosens Tørv 

 hviler derfor ikke paa Dynd. Udelukkes Kulturindgreb, vil Palu- 

 della-Mosen vistnok altid overgaa i Alnus-Mose, men lige saa lidt 

 som Græsmosen er Paludella-Mosen noget endeligt Resultat af Ud- 

 viklingen; den vil med Tiden forvandles til Sphagnum-Mose. 



c) Krat- og Skovmosen opstaar af Græsmose og Paludella- 

 Mose, saafremt menneskelige Indgrebs Indflydelse paa disse Forma- 

 tioner udelukkes eller ophæves. Men ved Forsumpning (maaske 

 tillige ved menneskelige Indgreb) vil disse Skove sikkert efterhaan- 

 den destrueres, og Skovmosen vil blive til Sphagnum-Mose. 



En Form af den træbevoksede Mose vil uden Tvivl kunne 

 fremkomme paa den tilstrækkelig afvandede Sphagnum-Mose (se 

 nedenfor). 



d) Sphagnum-Mosen opstaar ved Forsumpning af Skovmose 

 eller direkte paa Græsmose, efter at denne i sin Udvikling er overgaaet 

 i de ovenfor skildrede, forberedende Stadier. Endvidere af Væld- 

 mose, naar denne naar op i en vis Højde. Og endelig direkte 

 eller næsten direkte i eller paa næringsfattigt Substrat (langs Bred- 

 derne af Søer og paa Hedesand 1 ). 



I uberørt Tilstand er dette Samfund Slutningsfasen i den hele 

 Udvikling af Mose-Plantesamfund . hvilket er erkendt allerede af 



*) Der kan her henvises til P. Graebner's Fremstilling (1909, S. 92—96). men 

 iøvrig maa Opmærksomheden ogsaa henledes paa, at F. Erdmann (1907, 

 S. 69) har fundet, at en næringsfattig Undergrund ikke altid er Forudsæt- 

 ning for Dannelsen af Højmose. „Ich bin in der Lage .... Hochmoorbildung, 

 ohne vorgängige Wiesenmoorbildung, direkt auf mineralstoffreichem, nur 

 an Kalk armem Flottlehmboden nachzuweisen. Es genügt durchaus, dass 

 der Boden stark verschlossen und ein äusserer Zufluss von nährstoffreichem 

 Wasser ausgeschlossen ist." 



