— 6 — 



Næsten hele det turkestanske Lavland (95 pCt, efter Mushke- 

 tow) er da bedækket med Aflejringer fra Kridt- og Tertiærtiden. 

 Op igennem disse rager Øer af ældre Bjærgarter, f. Eks. Tamdi- 

 Tau, Bukan-Tau, Sultan Uis Dagh, enlige Bjærgknuder, som be- 

 staar af forskellige Skifere og krystallinske Bjærgarter, hvilke som 

 Følge af Vandets længere Virkning er mere forandrede og ned- 

 brudte end Thianshans Bjærgarter. 



Aflejringerne fra Kridt- og Tertiærtiden har stor Tykkelse, i 

 Ferghana f. Eks. 5000 Fod. De bestaar af forskelligt farvede Lag 

 af Mergel , Kalksten, Jernsandsten, Gips, Ler o. a. De er ikke ens 

 overalt, men forandres efter Bjærges Nærhed eller Fjærnhed: ved 

 Bjærgenes Fod findes Kystaflejringer, som Kalksten, Muslingebanker, 

 Konglomerater, Ler med Gips og Stensalt, medens der ude paa 

 det flade Land findes Sand- og Leraflejringer, afsatte paa dybere 

 Vand (Romanowski, Mushketow). 



De tertiære Aflejringer gaar dog sjældent i Dagen, idet de næ- 

 sten overalt er dækkede af nyere Dannelser, der for en Del er op- 

 staaede af dem. Af disse er de vigtigste: Flyvesandet, de aralo- 

 kaspiske Aflejringer og Løss. 



Flyvesandsørkenen dækker ifølge Rodsewitgh ca. 88 pCt. af 

 Lavlandet. Sandet er af forskellig Oprindelse. I den nordlige Del 

 stammer det fra gamle aralske Kystklitter og er hvidt eller graat. 

 Da dette Sand har sin Oprindelse fra det gamle aralokaspiske 

 Bassin, har det omtrent samme Udbredelse som de nedenfor 

 nævnte aralokaspiske Aflejringer. De heraf dannede Klitter be- 

 nævnes af Mushketow „Dyner". 



I den øvrige Del af Flyvesandsomraadet er Klitterne („Bar- 

 chaner") ægte Fastlandsdannelser, der kun skylder Vinden deres 

 Fremkomst. Vinden tager alt, hvad den kan faa fat paa, alt hvad 

 den atmosfæriske Nedbrydning giver den. Saaledes bidrager baade 

 de aralske Klitter, de aralokaspiske Aflejringer og de ældre Bjærg- 

 arter til Dannelsen af „Barchanerne". Billeder af Deflationens 

 Virkning kan findes hos Berg. — Barchanerne har en snavset gul 

 Farve, og de har Form af en Halvmaane, i Regelen ganske regel- 

 mæssig. Den konvekse Side vender imod Vinden, Hældnings- 

 vinkelen er her 6 — 16°, medens den paa Læsiden er 30—38° 

 (Mushketow). Kammen er en skarp og regelmæssig Linje, der fra 

 det højeste Punkt bøjer nedad og bort fra Vinden. Hvorledes 

 Halvmaaneformen fremkommer, er skildret af Walther (p. 122) 

 og Solger (p. 148). I Modsætning til Vesteuropas Strandklitter 



