23 pCt. af Compositeerne i hele Omraadet. 



49 - - Salsolaceerne — — 



26 - Cyperaceerne — — 



23 - - Gramineerne — — 



De fremherskende Arter er Artemisia f ragrans og A. mono- 

 gyna: uoverskuelige Strækninger kan være bedækkede kun af disse 

 to Arter, som giver Landskabet et overmaade trist Udseende. 

 Deres hyppige Ledsagere er Salsola crassa, S. lanata, Brachylepis 

 {Anabasis) salsa og Anabasis tatarica, undertiden ses ogsaa Saxaul 

 (Haloxylon Ammodendron), samt Ferula persica, Bheum caspium 

 og Calligonum Calliphysa. 



„Disses (de tre sidstes) Forekomst er i den Grad fast sam- 

 menknyttet med Ejendommelighederne i dette Omraades Jord- 

 bund, at man fra blot enkelte Eksemplarer af disse Planter med 

 stor Sikkerhed kan bestemme den Stedfloras Karakter og Fysi- 

 ognomi, hvorfra de er tagne." 



De nævnte Planter er saa godt som de eneste, der kan findes 

 i Lerørkenerne efter den anden Halvdel af April, hvor Solen for 

 Alvor begynder at faa Magt. Om Foraaret er Floraen rigere, da 

 blomstrer Arter af Alyssum, Megacarpaea, Tauscheria, Euclidium, 

 Matthiola, Chorispora, Echinospermum, Onosma, Phelipaea, Allium 

 {A. caspium), Tulipa patens, Bhinopetalum Karelini, — disse Planter 

 danner „Ørkenfloraens Foraars-Zir", som desværre altfor hurtigt for- 

 svinder. — I dybe Slugter ved Kanten af Usturt kan man finde 

 frodigere Vegetation af baade Roser, Spiraea og Elaeagnus. 



3. Saltørkenernes Omraade indtager især store Stræk- 

 ninger ved Nordøstenden af det kaspiske Hav, men mindre Stræk- 

 ninger findes indsprængt i de andre Omraader. Overfladen er en 

 fuldkommen plan Slette, overstrøet med utallige Saltsøer og hist og 

 her med Sandhøje. Jordbunden er tæt Ler, ofte haardt som Sten, 

 eller løs Mergel med Indblanding af Kridt og til betydelig Dybde 

 gennemtrukket af Havsalte. 



Vegetationen er overordentlig fattig og ensformig. Af 170 

 Arter, der er ejendommelige for Saltørkenerne, er 63 Ghenopo- 

 diaceer, 17 pCt. er Træer eller Buske (et meget stort Tal), og 

 fleraarige og toaarige Planter forholder sig til enaarige som 1 : 1,3. 



Uagtet Ensformigheden er Floraens Fysiognomi overordentlig 

 ejendommeligt, og de evigt grønnende Saltsumpe gør langtfra saa 

 trøstesløst et Indtryk som Lerørkenerne. „Her (o: i Saltørknerne) 



