— 30 — 



Dække. Nogle faa, som Car ex ph y sodes og Capsella elliptica, kan 

 dog forekomme saa rigt og tæt, at de danner Grønsvær eller noget, 

 der ligner det. Om Efteraaret er Urterne forsvundne, og man 

 finder nu fleraarige Salsola- Arier, Smaabuske bedækkede med 

 smukke, brogede Frugter. 



Sandegnene er ikke saa øde, som man kunde tro, siger Kor- 

 shinsky, og der er egentlig ingen Grund til at kalde dem Ørkener. 

 I hvert Fald om Foraaret er Jorden i faa Centimeters Dybde vand- 

 holdig: „Jeg tror, at Vegetationens skarpt udtalte xerofile Karakter 

 ikke afhænger saa meget af Jordbundens Tørhed, men snarere af 

 Luftens Tørhed og i Særdeleshed af den stærke Opvarmning af de 

 nedre Luftlag, af Solstraalernes umiddelbare Virkning og af disses 

 Tilbagekastelse fra den nøgne, gulgraa, stærkt ophedede Sandbund". 



Den nævnte Vegetation af træagtige Planter anser Korshinskt 

 ikke blot som særlig karakteristisk for Sandørkenen, men han mener 

 ogsaa, at det er dens oprindelige Vegetation, som i sin Tid har 

 bedækket hele Sand-Omraadet. Thi Sandets Overgang til bevægelig 

 Tilstand afhænger, mener han, hovedsagelig eller maaske udelukkende 

 af Menneskets Virksomhed. Saa snart man fjerner sig fra Veje og 

 beboede Steder, finder man jævnere Sandoverflader, bedækkede 

 med de nævnte Træer og Buske. Det er især Nomaderne, der af- 

 stedkommer disses Udryddelse, idet de hugger dem til Brændsel og 

 deres Kvæg opæder og optramper Vegetationen. Som det nu er, 

 finder man fuldstændig livløse Egne, hvor de høje halvmaaneformede 

 Klitter („Barchaner") er plantetomme. Overgangen hertil er det 

 Stadium, hvor alle eller de fleste Urter mangler, medens Træerne 

 og Buskene ses som enkelte Eksemplarer, og Aristida pennata og 

 A. pungens endnu holder Stand. 



Selv i den plantetomme Ørken finder man dog nogen Vegeta- 

 tion der, hvor Vand i Smæltevandslavninger eller Floddale har hid- 

 ført finere Jordpartikler, som holder sammen paa Sandet. Her 

 vokser foruden mange egentlige Sandplanter mange mere fordrings- 

 fulde Urter, f. Eks. Ceratocephalus falcatus, Euclidium syriacum, 

 Umbelliferer, Koelpinia linearis o. m. a.; Korshinsky giver Pag. 7 

 en lang Liste over dem. 



Det næste Skridt paa denne Vej er „Takyr", flade Lavninger^ 

 som efter Regn er vanddækkede. Vandet fordamper hurtigt og 

 efterlader en klæbrig Jordbund, der ved Udtørring bliver meget 

 haard og slaar Revner, — ofte udkrystalliseres ogsaa Salte. „Takyr" 

 er næsten altid plantetomme. 



