- 34 — 



tyndes ud blandt Kimplanterne. Disse har om Efteraaret (altsaa 

 naar de er 1 Aar gamle) en Højde af 0,35 — 1,4 m ( l h — 2 Arshin) 

 (Forfatteren nævner ikke, hvilke Arter). Den store Forskel mellem 

 Kimplanterne kommer efter Palezkijs Mening af Jordens større 

 eller mindre Indhold af Saltopløsninger, hvilke hæmmer Væksten. 

 Endvidere afhænger Udviklingen af den Dybde, hvortil Jorden er 

 løs ; naar denne Dybde er stor, kan Planterne blive over 2 m høje, 

 — og af Afstanden mellem Kimplanterne, idet stor Afstand giver 

 store Planter. 



Udprikling foregaar om Efteraaret — undtagen for Saxauls Ved- 

 , kommende, da den er meget følsom for Frost, — og i Januar — Marts 

 plantes ud i Terrænet. Der plantes i Rækker, som er vinkelrette 

 paa den herskende Vindretning, og det er af den største Vigtighed 

 at vælge de rette Arter til de forskellige Steder. Saaledes er f. Eks. 

 lave Steder med Grundvand i en Dybde af 1 — 1,5 m gunstige for 

 Tamarisker, og hvor der er leret Undergrund trives Salsola arbus- 

 cula godt. En kalkleret Undergrund tiltaler særlig Saxaul, og paa 

 det rene bevægelige Sand kan man med Fordel plante Ammoden- 

 dron og Aristida og (delvis) Calligonum. Hvorvidt Plantningen 

 lykkes, afhænger bl. a. stærkt af den Mængde Nedbør, der er 

 faldet i Vinterens Løb. I det første Aar tilses Planterne, bedækkes 

 igen, hvis Sandet er fløjet fra dem og faar ovenpaa Sanddækket 

 en Tilgift af Ler. Gennemgaaende lykkes omtrent Halvdelen af 

 Planterne, men der efterplantes naturligvis. 



For Træernes og Buskenes Selvsaaning er det af den største 

 Betydning, at der vokser mange urteagtige Planter i Sandet, og 

 hvis der ingen er eller kun faa, saar man derfor straks i Begyndelsen 

 en Mængde Frø af Aristida pennata og Alhagi Camelorum. De 

 urteagtige Planter fastholder Træernes Frugter og beskytter Kim- 

 planterne under Opvæksten. 



Der er her kun refereret den Del af Palezkijs Arbejder, som 

 vedrører Planteva^ksten. 



G. J. Tanfiljew har i den anden russiske Udgave af Warmings 

 „Plantesamfund" (oversat af Genkel, St. Petersburg 1903) givet en 

 Oversigt over Ruslands Vegetation. Det Kapitel, der omhandler 

 Ørkener, refereres her: Ørken og Steppe er nær beslægtede, 

 begge er de i Nutiden skovløse, begge udvaskes de ikke af rin- 

 dende Vand, og Jordbunden er hos begge rig paa opløste Salte, 

 især Karbonater, men ogsaa Sulfater og Chlorider. 



Men i Steppen er kulsur Kalk overvejende, og de let opløse- 



