— 36 — 



grænse for Ørkenen fra Uralsk gennem Ulu Uil, Mugodshar- 

 Bjærgenes Sydende, Byen Irgis til Ulutau-Bjærgenes sydlige Ud- 

 løbere. Nord for denne Grænse ligger Stipa-Steppen (som paa 

 Tanfiljevws plantegeografiske Kort over det russiske Rige ogsaa 

 regnes med til Ørkenerne). Syd for Stipa-Stepperne følger en salt 

 Lerørken, der indtager Halvøen Mangyshlak, Usturt-Plateauet og 

 Strækningen mellem Syr Daria's nedre Løb, Tshu-floden, Balchash- 

 Søens Nordbred og det øvre Irtish. 



Om Stipa-Steppen og Lerørkenerne henvises til Referatet af 

 Borszgzow's Afhandling, som ogsaa Tanfiljew følger. 



4. Sandørkenerne i Transkaspien. De beskrives efter Borsz- 



GZOW Og KORSHINSKY. 



I Tanfiljews Afhandling: „Die südrassischen Steppen" (1906) 

 findes ogsaa Forskellen mellem Ørken og Steppe pointeret. 



Af en russisk Afhandling af A. Rodsewitgh: „Trævegetationen 

 i Transkaspien" (1896), har kun et Referat været mig tilgængeligt 

 (hos Lipsky i Arbejder fra den botaniske Have i Tiflis, 1902). 



Af Transkaspiens ca. 500 Arter hører omtrent Halvdelen 

 hjemme i Ørkenerne, af disse er 17 °/o Træer, 57 °/o fleraarige. 

 Ørkenvæksternes Ejendommeligheder er: Stærkt udviklet Rodsy- 

 stem, Sklerenkym i Stænglerne, Sandcylindre som Futteraler om 

 Rodgrenene og svagt udviklede Blade. De vigtigste Sandplanter er: 

 Haloxylon Ammodendron , Tamarix gallica{?) } Alhagi camelorum, 

 Aeluropus repens, Salsola subaphylla, Populns diver sifolia (euphra- 

 tica), Ephedra, Eremosparton aphyllum, Aristida pungens var. pen- 

 nata, Ammodendron Karelini, Calligonum, Salsola arbuscula. 



Hermed er Listen sluttet over de mig bekendte Afhandlinger 

 om det transkaspiske Lavlands Vegetationsforhold. Hvis ikke alt 

 er kommen med, haaber jeg, at intet vigtigere er udeladt. Plante- 

 geografiernes Skildringer har jeg ikke medtaget, da de nødven- 

 digvis rnaa være byggede over de her refererede originale Ar- 

 bejder. Forskellige Smaanotitser er ogsaa udeladte. 



Kapitel 5. 



Formationsinddeling. 



Det var en dejlig Solskinsdag, da Ekspeditionen i April 1898 

 saa Asiens brune Bjærge hæve sig over Kaspihavets Flade. Bjær- 

 gene ved Krasnowodsk paa Østkysten af det kaspiske Hav er ikke 

 smukke, — lave og runde og tørre er de, ligesom udpinte af det 



