— 47 — 



leret og svagt saltholdig Overflade. De findes ofte i Lavninger imellem 

 Klitter. Om Foraaret staar de under Vand. Fra dette bundfældes 

 fine, medbragte eller tilblæste, Partikler, som saaledes efterhaanden 

 danner lagdelt Søløss, hvorved Vandet forhindres fra at synke i 

 Jorden. Naar „Takyr" er tørre, er Bunden haard som et Logulv, 

 og Overfladen slaar Revner og skaller af som Skorper. Disse 

 Flader er i Regelen fuldstændig vegetationslose, ifølge Radde fordi 

 de tørrer sent ud, paa en Tid, hvor ingen Frø kan spire paa Grund 

 af Solens Brand. Jeg har aldrig set Planter paa „Takyr", men 

 Radde nævner, at der kan findes smaa Sand høje, som om For- 

 aaret rager op over Vandet, og hvorpaa enkelte Ghenopodiaceer 

 har vundet Fodfæste. Langs Randen — altsaa hvor Vandet først 

 forsvinder — skal der ogsaa kunne findes en fattig „Wermuthflora", 

 altsaa Artemisier, og ogsaa det stivbladede Græs Crypsis acu- 

 leata skal kunne vokse her. De sidste Arter viser, at „Takyr" og- 

 saa staar Lerørkenen nær. 



Af det om Saltørkenerne meddelte kan vi uddrage følgende 

 Karakteristik af Formationen: En- eller fleraarige Halofyter, hvoraf 

 nogle enkelte er Dværgbuske, ingen eller meget faa Buske (Tama- 

 rix) og slet ingen Træer, vokser overordentlig spredt paa en meget 

 saltholdig Jordbund. Der er intet Foraarsflor, men alle Planterne 

 vegeterer Sommeren igennem eller i alt Fald langt ind i denne 

 Dette sidste betragter jeg som Hovedadskillelsesmærke overfor Ler- 

 ørkenen. 



Formationen svarer hverken til Grisebagh's Saltsteppe eller 

 Borszgzow's Saltørken, som begge delvis dækker Lerørken. Det 

 ses f. Eks. ogsaa deraf, at begge Forfattere nævner Træer og Buske 

 som Bestanddele af Vegetationen. 



Kapitel 7. 

 Lerorkenernes Formation. 



Som Lerørken betegnes Strækninger, hvis Bund er Ler og ikke 

 indeholder saa mange Salte, at de i væsentlig Grad kommer frem 

 paa Jordoverfladen. Begrebet falder delvis sammen med „Lerør- 

 kenernes Omraade" hos Borszczow, men en Del af hans Saltørken 

 hører ogsaa hertil. Af Antonows Formationer hører „Løssteppen" 

 hertil, og ligesaa „Lerørkenen" med Fradrag af Saltstederne, som 

 her regnes til den foregaaende Formation. 



Lerørkener er efter alt at dømme meget udbredte i Transkaspiens 



