— 63 — 



Arbuscula, subaphylla rigida og verrucosa, Reaumuria, dels blad- 

 løse Stængelsukkulenter, som Haloxtjlon, Anabasis og Calligonum, 

 og dels løvfældende Buske, som Astragalus-Arteme, hvor andre Or- 

 ganer overtager Assimilationsarbejdet, dels endelig Planter med haar- 

 klædte smalle Bladflige (Artemisia). Alle Arterne fra den tørre 

 Lerørken har et stærkt xerofilt Præg, mange dertil et halofilt (cy- 

 lindriske Assimilationsorganer med Vandvæv i Midten), men iøvrigt 

 kan det i et Tilfælde som det foreliggende være vanskeligt — eller 

 maaske er det umuligt — at skelne mellem det xerofile og det 

 specielt halofile. Thi hvilke Bygningsforhold der skyldes Tørheden 

 og hvilke Grundvandets Saltholdighed, kan kun bestemmes afgø- 

 rende ved Forsøg. 



Lerørkenens sædvanlige Udseende om Sommeren er dette: en 

 flad eller svagt bølget Jordoverflade, brun og tør, hist og her med 

 lette Saltopblomstringer, nøgen eller klædt med spredte xerofile 

 Planter, som er Urter eller Smaabuske, sjælden over en halv Meter 

 høje. Særlig almindelige turde følgende være: Saxaul, Salsola ri- 

 gida, Artemisia, Halostachys og Halimodendron. — I Lavninger 

 findes der Saltørkener, som er hvide af Salt og bærer deres egen 

 Vegetation, som er i nær Slægt med Lerørkenernes. 



Lerørkenens Livsformer er disse: om Foraaret Mesofyter, 

 efemere Planter og Stauder med kortlevende overjordiske Skud, og 

 om Sommeren (skønt naturligvis ogsaa fremme om Foraaret) Xe- 

 rofyter, som dels er Smaabuske og Halvbuske, dels Stauder og 

 længe levende Enaarige. 



Som ovenfor fremhævet ligger Forskellen mellem Lerørken og 

 Saltørken navnlig i, at denne sidste mangler Foraarsaspektet. 



Kapitel 8. 



Stenørkenernes Formation. 



Antonow har (se ovenfor S. 29) opstillet en Formation, som 

 han kalder „Forbjærgs- eller Stensteppe", og som skal være karakteri- 

 seret af en særlig Flora. Om denne Formation, som efter den her 

 benyttede Nomenklatur ikke kan kaldes Steppe , men maa hedde 

 Ørken, med Hensyn til Livsformerne — der for os er de afgø- 

 rende — er forskellig fra Lerørkenen, kan jeg ikke afgøre med 

 Sikkerhed, fordi jeg har set saa lidt af Stenørkenen. Men det maa 

 være rigtigst at holde adskilt, hvad man ikke med Sikkerhed kan 

 forene, og derfor betragtes Stenørkenerne her som en særlig Formation. 



