— 74 — 



Tuer er de eneste eller de vigtigste Holdepunkter for Frø af andre 

 Planter. Palezkij har gjort opmærksom paa, og jeg selv har for- 

 øvrigt mange Gange set, af de ris for m ede Buskes Frugter 

 finder Hvile i Ar istid a-Tuerne. Her holdes de fast mellem Blade 

 og Skud, og ofte flyver der ogsaa Sand over dem. Da de alle er 

 let rullende Legetøj for Vinden, vilde de uden dette vanskeligt 

 kunne faa Ro til at spire i den levende Ørken. Paa de mere 

 dæmpede Steder er det jo ikke saaledes, der er jo i Regelen Plante- 

 vækst nok til, at Frugterne kan faa Hold. 



De risforrnede Buske, som er de Planter, der indfinder sig 

 først i Sandørkenen efter Aristida — muligvis bortset fra enkelte 

 enaarige — hører til en højst ejendommelig Plantetype. I Sand- 

 ørkenen er den mest haardføre Sand- Akacien (Ammödendron Conollyi 

 (Fig. 10) og Karelini). Man kan se den som slanke Træer eller lave 

 Buske, der staar med Hundrede af Meters Mellemrum. Graa er 

 dens Farve, de smaa og smalle Blade er tæt silkehaarede, og Lyset 

 falder igennem Trækronerne, saa de giver ingen Skygge. I Dalene 

 imellem Barchanerne kan den være et Træ med Stamme og ele- 

 gant hængende Grene, men man kan ogsaa se levende Toppe 

 stikke op af Sandet, naar Barchanen har begravet Træet. Sand- Aka- 

 ciens Styrke er dens Højde, dens lange Rødder (19 m , Palezkij) og 

 dens smaa Blade. 



Kan den nogenlunde klare sig, saa at den kan faa Lejlighed 

 til at sætte Frø — de smørgule, enfrøede Vingefrugter er modne i 

 Maj — og disse faa Lejlighed til at spire, da bliver Vegetationen 

 — om man kan bruge dette Ord — efterhaanden noget tættere, 

 og andre Arter indfinder sig, først og fremmest de andre Ris-Buske: 

 Calligonum (Fig. 1 1), Salsola Arbuscula og subaphylla, Eremosparton, 

 Saxaul, undertiden Ephedra alata. En saadan risbevokset Ørken 

 frembyder et overordentlig ejendommeligt Syn. Som en almindelig 

 Beskrivelse deraf gengives følgende Linier af Korshinskij (1. c. p. 4) : 

 „Det er Buske eller smaa Træer paa 1 til 4—5 Arshins 

 Højde (0,7—2,8—3,5 m) *), meget ejendommelige baade ved deres 

 ydre Udseende og ved deres Vækstmaade. Deres Stammer er 

 for største Delen lave, krumme og ofte af meget uregelmæssig 

 Form paa Grund af dybe og lange Furer. Grenene er mest 

 hvide eller graalige, Bladene smalle og graagrønne; hyppigere er 

 der slet ingen Blade, og de erstattes af de unge Grene, som 



l ) Denne Beskrivelse behandler en Vegetation paa mere rolig Bund, hvor 

 Træerne og Buskene er lavere. O. P. 



