— 11 — 



i det hele taget er intet af de i Litteraturen og Videnskaben be- 

 nyttede Udtryk anvendeligt paa dem. De danner en særlig Ve- 

 getationstype, saa selvstændig og ejendommelig, at jeg ikke tror, 

 den nogensinde kan udviskes af Erindringen hos nogen, som blot 

 een Gang i sit Liv har haft Lejlighed til at se den." 



Der er kun to af de risformede Træer og Buske, som har et 

 frodigt grønt Udseende. Det er Salsola Arbuscula og S. subaphylla 

 (Fig. 12 og 13), navnlig den første. Denne er i Kapitel 6 gentagne 

 Gange nævnt som en hyppig Beboer af tørre Lerørkener, hvor den 

 optræder som en omtrent halvmeterhøj, tør, stiv og pindet-stikkende 

 Busk med korte, haarde Skud og stive, trinde Blade. Men naar 

 den vokser i Flyvesandsørkenen, kan den blive et lille Træ paa 

 over 4 m Højde og med lange bøjelige Skud og Blade. (Smig. Fig. 

 12 og Fig. 38). Bladhanget er (efter Omstændighederne) rigt: det 

 er et grønt Træ, man ser, og det giver Skygge og er ikke gennem- 

 sigtigt. 



Planten er meget haardfør, den kan taale at dækkes af Sand, 

 hvad der kun fremskynder den i Forvejen hurtige Vækst, og der 

 dannes (efter Palezkij) Rødder fra den overføgne Del af Stammen. 

 Den nævnte Forfatter har maalt Rødder paa 15 m Længde; mange 

 af dem stryger vandret. Om der dannes Rodskud fra dem, ved 

 jeg ikke. Jeg har set et Træ, som Sandet var blæst bort under, 

 og som var væltet nedad en Klitskraaning og havde faaet en Del 

 af Grenene begravet. Planten var dog fuldstændig frisk, hang fast 

 ved Rødderne og havde dannet nye Rødder fra de begravede Grene. 



Salsola subaphylla ligner den noget, men har et grovere og 

 mindre tæt Løv og bliver hverken saa stor eller saa gammel. Den 

 trives bedst paa noget saltholdige Steder. 



De blomstrer begge rigt i Eftersommeren, og i September 

 bærer de store Klaser og Klumper af frugtbærende, bredvingede 

 Blomsterdækker. 



Disse to Arter, men især den første, spiller en stor Rolle for 

 den kunstige Sanddæmpning ved Jærnbanelinien. 



Calligonum (Fig. 11, 27, 28) og Eremosparton aphyllum (Fig. 

 23, 24) er begge bladløse, d. v. s. Bladene er reducerede til ganske 

 smaa Skæl, og de bliver begge Buske eller smaa Træer paa indtil 

 ca. 4 m Højde. De har lange Rødder (Palezkij har maalt Rødder 

 paa 4,25 m hos et een-aarigt Individ af Calligonum Caput Medusae), 

 som hos dem begge kan danne Rodskud. 



De er begge Sandplanter — Calligonum dog ikke udelukkende — 



t 



