— 90 — 



derved at den holder fast paa Jordbunden med Rødderne, men 

 derved at den ved sin Masse svækker Vindens Kraft og værner 

 Jordbunden imod dens Angreb. Under dens Beskyttelse udvikler 

 der sig ogsaa en rigeligere urteagtig Vegetation. u 



Selv om Korshinsky har Ret i, at Mennesket ved at fælde Træ 

 til Brændsel og ved at holde omstrejfende Kvæghjorder mange 

 Steder har blottet det allerede dæmpede Sand og saaledes været 

 Skyld i, at Ørken fremkom, — saa er det dog sandsynligt, at Slette- 

 ørkenen og Bakkeørkenen er opstaaede af den levende Ørken. Thi 

 hvorfra skulde ellers den bakkede eller bølgede Sandørken stamme? 

 Med Obrutsghew og Radde finder jeg det naturligst at antage, at 

 Udviklingen er gaaet fra Barchaner til Bakkeørken og herfra til 

 Sletteørken. Det er ikke altid som Korshinsky siger, at man langt 

 fra Menneskpboliger finder dæmpet Ørken, jeg har paa saadanne 

 Steder fundet vild og næsten vegetationslos Sandørken. 



I denne Sammenhæng kan der ogsaa gøres opmærksom paa 

 Taklamakan-Ørkenen, hvor S. Hedin rejste dagevis igennem fuld- 

 stændig vegetationslos Ørken, langt borte fra menneskelige Boliger. 



Kan vi saaledes fastslaa, at Sandørkenens Udvikling efter al 

 Sandsynlighed har været: Barchaner, Bakkeørken, Sletteørken, at 

 den altsaa har gaaet fra den mest levende Tilstand til den mest 

 dæmpede, — saa har vi hermed tillige Vegetationens Udviklings- 

 gang. Denne er udtrykt i den Orden, hvori de forskellige Sand- 

 ørkenvegetationer er beskrevne i det foregaaende, og den kan 

 kortelig sammenfattes saaledes: 



1. Aristida pennata. 



2. Ammodendron, Calligonum og andre Ørkentræer. Enkelte 

 Urter, mest enaarige. 



3. Ørkentræer, mindre, men voksende tættere. Flere Urter, 

 blandt hvilke Stauder er mere fremtrædende. Enaarige Halofyter 

 i Dalene. (Bakke-Ørken). 



4. Smaa Ørkentræer (eller ingen). Ingen eller faa Halofyter. 

 (Slette-Ørken). 



Paa denne Udviklingsgang kunde man anvende Moss' Formati- 

 onsbegreb. Hvad den nævnte Forfatter (1907 p. 12) kalder en 

 Formation er: 



„The series of plant associations which begins its history as 

 an open or unstable association, passes through intermediate asso- 

 ciations, and eventually becomes a closed or stable association." 



