— 144 — 



culaceer. Af annuelle Sommerplanter er der udenfor Chenopodia- 

 ceerne kun ganske faa. 



At de efemere Planters Tilpassethed er gunstig, er let at for- 

 staa: Arternes fortsatte Eksistens er sikret ved kun ringe Stof- 

 bekostning. Livet synes for disse Planter langt lettere end for de 

 annuelle Sommerplanter, som maa kæmpe med en lang og hed 

 Sommer, før deres Frø bliver modne. Baade er disses Tilværelse 

 langt dyrere, bl. a. fordi der til Udvikling af Styrkevæv, Vandvæv 

 o. m. maa skaffes Materiale, som de efemere ikke behøver, og til- 

 lige vil mange Individer af enaarige Sommerplanter ikke faa fuld- 

 ført deres Livsløb, fordi de begraves af Sand eller Bunden blæser 

 bort under dem eller de maaske dør af Tørst. 



I denne Sammenhæng kan der gøres opmærksom paa den 

 iøjnefaldende Forskel, der er mellem de efemeres og de annuelle Som- 

 merplanters Optræden: de første ses ofte massevis om Foraaret, 

 som det ovenfor er omtalt, medens de sidste saa godt som altid staar 

 som enlige Eksemplarer langt fra hinanden. Dette kommer natur- 

 ligvis for en stor Del af, at de efemere har et større Artsantal, 

 men efter det Indtryk, jeg har faaet, ses de fleste efemere Arter i 

 langt større Individantal end de sommerannuelle. Nøjere Undersø- 

 gelser herover burde gøres. 



Selv om da de sommerannuelle Planters Tilpassethed maa 

 kaldes gunstig, da Planterne ellers ikke vilde kunne eksistere, synes 

 den langt mindre gunstig end de efemeres, og tillige mindre gun- 

 stig end de fleraariges. De sidste kan fra Aar til andet holde den 

 engang vundne Stilling, gemme Oplagsnæring og udvikle et stærkt 

 Rodsystem, medens de med Hensyn til Formering ved Frø har 

 samme Chance som de enaarige Planter. 



De annuelle Sommerplanters Enaarighed, som ligger i deres 

 Natur, synes saaledes at være et ugunstigt Moment i deres Tilpas- 

 sethed til Kaarene i den transkaspiske Ørken. At der er saa faa 

 Arter af dem, kunde maaske være en Følge heraf. 



Næst efter Therofyterne er Hemikryptofyterne, Jordskorpe- 

 planterne, de hyppigste i den transkaspiske Ørken. Deres Procenttal 

 (27) staar imellem Tallene fra de nordafrikanske og nordamerikan- 

 ske Ørkener (19, 20, 18) og Samos (32), hvilket kan ses af Tabel 

 3. De er langt færre end i den sydrussiske Steppe (Yekaterinos- 

 law) og Pamir. 



De allerfleste af dem blomstrer tidligt, omkring Maj Maaned. 

 Ved at tælle efter har jeg fundet, at kun omtrent 10 pCt. af He- 



