4 



1. Skov 



Göppert har 1868 1 omtalt og med smukke Tavler illustreret den 

 største, som er 23 000 Morgen Land stor (1 Morgen er omkring 30 Ar; 

 23 000 Morgen altsaa o. 6900 ha); den ligger ved Bøhmens Nord- 

 grænse og er fredlyst af Familien Schwarzenberg. Den dannes at 

 Rødgran, Ædelgran, Bøg, Ær, Løn og Ælm. Drude besøgte 1888 

 en Del af den ved Kubany, i 1000— 1100 m Højde over Havet 2 . De 

 tykkeste Stammer var af Ædelgran og havde 3 1 /* m i Omfang. »Vi 

 var overraskede saa vel ved det Ødelæggelsesværk, som overalt paa- 

 trængte sig, fremkaldt af Skovens Fjender, Insekterne og Svampene, 

 som ogsaa af den uhyre Dannelse af Humus af de omfaldne og hen- 

 smuldrende Stammer, i hvilken Vandringsmanden af og til synker 

 dybt ned og med Lethed kan støde sin Stok ned indtil Haandtaget«. 

 Urterne paa Skovbunden spillede en ringe Bolle, fandtes næsten kun 

 ved Bækkene og i de hurtig lukkede Lysninger. Mærkeligt er det 

 at se det af Göppert afbildede Fænomen, at unge Træer staar i lange 

 Bækker og paa en Slags Stylter, idet Frøene er spirede paa de om- 

 styrtede Kæmpe-Stammer og har omklamret dem med deres Rødder, 

 indtil de ved Stammernes Formuldning kommer til at staa frit. Oftest 

 ser man dette hos Granen, og deraf forklares det ogsaa, at lige gamle 

 Grantræer ofte staar i tydelige Rækker ; de betegner Retningen af en 

 omstyrtet Stamme, der maaske er bleven til Muld for et helt Aar- 

 hundrede siden. I det Oldenburgske findes efter Drude lignende Ur- 

 skove af Eg. Ogsaa i Skotland saa vel som i Sverige-Norge og an- 

 den Steds i Europa kan der endnu paa sine Steder tales om Urskov. 



Det Billede, der gives af Urskoven, er ikke af alle Forfattere 

 tegnet ganske paa samme Maade; men man tager næppe fejl i, at 

 det, som først og fremmest giver Urskoven Karakter, er Uorden; 

 alle Alderstrin og alle Størrelser fra den lille Kimplante til det gamle, 

 faldefærdige, indvendig møre og maaske Aarhundreder gamle Kæmpe- 

 træ er repræsenterede, altsaa alle Højder og Drøjder, som hver Art 

 mægter at opnaa, hvis da ikke Sygdom, Angreb af Svampe og In- 

 sekter dræber dem før Tiden — thi det er vist rigtigt nok, at de 

 allerfærreste Træer dør Alderdommens naturlige Død. Aarsagerne 

 til denne Uorden er Naturens Plukhugst: der segner et Træ hist, et 

 andet her, af Alderdom eller Sygdom eller maaske ramt af Lyn eller 

 omkastet af Storm, og undertiden segner vel ogsaa flere paa et lille Om- 

 raade, de river Naboer om i deres Fald og knuser mindre Fæller, og der 

 opstaar da mindre eller større Lysninger, hvor Frø kan spire og nye Skud 

 skyde op fra Rødder og Stubbe; det kommer i disse Lysninger til Kamp mel- 

 lem Arterne, og forskellige Aldersklasser faar Lejlighed til at vokse op. 



1 I Nova Acta d. K. Leopold.-Karol. Naturforscherakademie, Bd. 34. 



2 1896, DPG, S. 291. 



