10 



2. Ved planternes Livsformer 



Det er en gammel Iagttagelse, at jo nærmere vi fra vore koldt- 

 temperede Egne rykker hen mod Ækvator, desto større bliver det 

 forholdsvise Antal af forveddede Arter inden for Slægterne og Fami- 

 lierne; især frembringer tør Varme Forvedning og langsom Vækst. 

 De faa Arter af Halv- Vedplanter, der har hjemme i vor Natur, er 

 vel ogsaa snarest at betragte som sydlige Typer, der er lige ved 

 deres Polargrænse og ved, hvad de kan taale af Frost (Bælgplanterne 

 Gyvel, Visse-Arterne og Tornblad ; af Læbeblomstrede Timian, af Sol- 

 øjefamilien Helianthemum nummularium). 



Assimilationsskuddene hos næsten alle vore Arter af Vedplanter er 

 mesomorfe d. e. har store, tynde, dorsiventralt byggede Løvblade; 

 Naaletræerne har pinoïde Skud, og nogle faa Løvtræer har Tornskud 

 eller Læderblade. 



Dette er de vigtigste Forskelligheder mellem Vedplanter, Halv- 

 Vedplanter og Urter. Indenfor hver af disse tre Grupper træffer vi 

 imidlertid meget paafaldende Forskelligheder iE t. Assimilations- 

 skuddenes Retning eller den Maade, paa hvilken de reagerer mod 

 de formgivende Kræfter, navnlig Tyngde og Lys. De allerfleste har 

 oprette (positivt geotropiske) Skud; nogle har Skud, der vokser paa 

 tværs af Tyngderetningen (har »plagiotrop« Vækst), som vi for Kort- 

 heds Skyld kan kalde Krybplanter, og andres Skud formaar kun 

 at komme tilvejrs derved, at de i deres Stræben efter Lys benytter 

 andre Genstande, navnlig andre Planter — Klatreplanter eller 

 Lianer i videste Forstand. 



1. Klatreplanterne eller Lianerne (plantæ scandentes) 

 vælger jeg at omtale først; de har lange, langleddede og forholdsvis 

 tynde Stængler, som kommer til Vejrs ved at slynge sig om andre 

 eller hæfte sig til dem paa anden Vis ; i vor Natur finder vi af Urter 

 f. Ex. Humle, Musevikke, Snerle og fl., af Halv- Vedplanter Bittersød 

 (Solanum dulcamara); af Vedplanter Vedbende (Hedera) og Vedvindel 

 (Lonicera periclymenum) 1 . Nærmere i Kap. 3. 



»Epifyter« er ingen særegen Livsform; de er Planter, som har valgt 

 sig en egen Standplads 2 , nemlig andre Planter og særlig Vedplanter, 



1 Jeg finder det norske Navn „Vedvindel" saa træffende — den Vedplante 

 der vinder sig — at jeg vil foreslaa at optage det i Stedet for „Kaprifolium", et 

 Navn der jo ogsaa anvendes paa den dyrkede Lonicera caprifolium, som har 

 hjemme i Europas varmere Egne, men ikke i Danmark, eller „ Gedeblad " (et Navn 

 som ogsaa anvendes paa Lonicera xylosteum, om end oftest med den slæbende Til- 

 føjelse: Dunet). Slægten kan beholde Navnet „Gedeblad", og for L. xylosteum kan 

 der maaske findes et andet Navn. 



2 Ordet „Standplads" foreslaar jeg at anvende kun økologisk, som Betegnelse 

 for et Voksesteds Jordbunds- og Klimaforhold og andre til Omgivelserne knyttede 



