42 



3. Danmarks Vedplanter og Halv-Vedplanter 



Egen (Quercus Robur L., Q. pedunculata Ehrh., og Q. sessilis Ehrh., 

 Q.sessiliflora Salisb.). Fig. 2, 6, 29-37. 



Egen er et ældgammelt Træ i Danmark. Den indvandrede i Fyrre- 

 tiden (Slutningen af Fastlandstiden) , men herskende Træ blev den 

 først i Egetiden, da den Landsænkning fandt Sted, ved hvilken Jyl- 

 land nord for Limfjorden adskiltes i en Kække Øer 1 ; da blev Kli- 

 maet ikke blot fugtigere, men ogsaa varmere. Det var Køkkenmød- 

 dingernes og Stenalderfolkets Tid. 



Egen kom fra Syd og vandrede efterhaanden mod Nord, og den 

 naaede længere nordpaa i Norge og Sverige, end den nu vokser 

 (Gunnar Andersson). Der kom nemlig en ny Tid, da Klimaet 

 forværredes, og Egen trængtes tilbage; ogsaa i Nutiden ser vi, at 

 store Dele af Egens Aarsskud hos os ofte dræbes af Kulde, fordi de 

 ikke har kunnet modnes fuldt ud. End videre var nu ogsaa Bøgen 

 indvandret, og den for Egen skæbnesvangre Tid begyndte. Endnu 

 for fire Aarhundreder siden var vore Skove hovedsagelig Egeskove; 

 de mange Ege i vore Bøgeskove og de mange Ege-Pnrrkrat i Jyl- 

 land er Vidner om Egens fordums Magt og Udbredelse. Nu til Dags 

 er der næsten ingen rene Egeskove tilbage; de mest typiske findes 

 paa Lollands lave. fugtige, lerede Jorder; paa Jyllands magre Sand 

 er kun egentlig een eneste Egeskov tilbage (bortset fra Purrkrattene), 

 nemlig den ved Hald, syd for Viborg, der nu ved Kammerherre 

 P. E. Müllers Energi og Kærlighed til Sagen er bleven indkøbt af 

 Staten og fredlyst, Ved Udgangen af det 19. Aarhundrede havde 

 Danmark næppe mere end 2—3 Kvadratmile Egeskov tilbage. I nyere 

 Tid frembringes ved Saaning en Del ny Egeskov. 



De i Danmark voksende Arter af Eg er formentlig to: Stilk- 

 Egen, ogsaa kaldet Sommer-Egen [Quercus Robur L., Q. pedun- 

 culata Ehrh.) og Vinter-Egen (Q. sessilis Ehrh., Q. sessiliflora Sa- 

 lisb.). De staar hinanden meget nær. henførtes ogsaa af Linné til 

 kun een Art (Q. Robur), og der er Mellemformer mellem dem, maaske 

 Bastarder. Sommer-Egen har frit stillet en mægtig, men kort Stamme, 

 som kun faa m over Jorden taber sig i tykke Grene ; Vinter-Egen har en 

 højere og rankere Stamme, der ofte kan følges lige til Kronens Spids. 

 Betegnende for Egene, især for Stilk-Egen, er de ejendommelig krum- 

 mede eller i Vinkel knækkede Grene (Pig. 6), hvis Former skyldes 

 Bladstillingen (Skruestilling efter 2 /5 eller 3 /s) og Endeknoppens hyp- 

 pige Undertrykkelse mellem de om Aarsskuddets Ende sammenhobede 

 øverste Knopper 2 . 



1 A. Jessen, DGU. I R. N. V. Ussing, Danmarks Geologi, 3. Udg. ved Poul Harder. 



2 Forskelligheder i Bladform, Haarform m. m. se OGP. 1908: 314—321. Egene 

 omtales fyldig i Gardeners Chronicle 22. Sept. 1900. 



