3. Danmarks Vedplanter og Halv- Vedplanter 



43 



Det fortjener at nævnes, at efter Biisgen har den 1 Aar gamle 

 Sommer-Eg Blade, der ligner Yinter-Egens, og først senere faar Indi- 

 videts Blade de karakteristiske Ører. Dette synes at antyde, at 

 Vinter-Egs- Typen er den ældste, og at Sommer-Egens er udsprungen 

 fra den. 



De to Arters Udbredelse her i Landet trænger til at blive nærmere 

 undersøgt. Stilk- Egen er dog ubetinget den almindeligste; den findes 

 i næsten alle Landets Egne. 

 ogsaa i Fyn, men findes hist 

 og her paa Sjælland og i Jyl- 

 land og navnlig omkring Him- 

 melbjerget, Viborg og Bude- 

 rupholm ; paa Bornholm er den 

 den almindeligste Art. 



De to Arters Udbredelse 

 uden for Danmark er heller 

 ikke ganske sikker, fordi de 

 saa let forveksles. Eg findes 

 i største Delen af Europa, 

 undtagen det nordligste, saa- 

 ledes som angivet paa Pig. 29. 

 Nordgrænsen gaar omtrent fra 

 Vest til Øst gennem Skotland, 

 Sydnorges lavere Egne (op til 

 Mjösen og Nordmöre) og i Mellemsverige op til Dalelven 1 , over gennem 

 Rusland ved o. 57°NBr. og over til Ural; Midtrusland har store Ege- 

 skove. Stilk-Egen har ogsaa uden for Danmark den største Udbre- 

 delse af de to. 



Hvilken af de to Egearter, der først indvandrede i Danmark, er 

 ikke helt sikkert. Steen strup troede, at det var Vinter-Eg, som 

 han fandt i Moserne, men Vaupell fandt kun Stilk-Eg. 



Af begge Arter findes mange forskellige mindre Former — af- 

 vigende i Arkitektonik , Bladform, Behaaring, Frugtform m. m. — 

 hvorom maa henvises til de systematiske Værker (Pyramide-Eg, Hænge- 

 Eg, Parasol-Eg, bredlappet Eg osv.) ; Forskellighederne viser sig ogsaa 

 i Stammens Form; saaledes er efter Hauchs Iagttagelse Stammerne 

 rankere paa de i Bregentved opelskede Træer af udenlandsk Her- 

 komst end paa dem, der har danske Modertræer 2 . 



Egen blomstrer i fri Stand omtrent fra det 40de Aar, i sluttet 



1 Grænsen i Sverige se Gunnar Andersson SVH.: 49 med Kort. 



2 Nærmere om de smaa afvigende Typer se bl. a. Krasan i Englers Jahrb. 7; 

 Schneider 1. c. 



Vinter- Egen mangler paa Lolland, vist 



Fig. 29. Egenes Grænselinier. Den fuldt optrukne Linie 

 angiver Nord- og SØ-Grænse for Q. Robur (pedunculata), 

 den stiplede Nord- og Sydgrænser for Q. sessiliflora. Efter 

 Kirchner, Loew u. Schröter. 



