3. Danmarks Vedplanter og Halv-Vedplanter 



61 



Nordtyskland ikke kan betragtes som bevisende. Den er mindre for- 

 dringsfuld end Ædelgran, men mere end Skovfyr; paa fattige Sand- 

 jorder trives den ikke. Müller ser en væsentlig Grund til, at Rød- 

 gran ikke trives paa gammel Hedejord i den Omstændighed, at dens 

 Rødder ikke kan assimilere Kvælstof. ' Derfor skal det være meget 

 nyttigt for den, at Bjærgfyr og Gyvel plantes sammen med den 1 . 



Det synes naturligst, at baade Klima og andre Faktorer, navnlig 

 Jordbunden, spiller en Rolle. I Europas kontinentale Egne mod Øst 

 er det Klimaet, der betinger Granens store sammenhængende Udbre- 

 delsesomraade , men i Nordtyskland er det dels mod Øst »Fyrre- 

 arealets magre og tørre Sandjorder«, dels »mod Vest den gamle ud- 

 vaskede Hedebund under et ret fugtigt Klima«, der har hæmmet dens 

 Fremtrængen (P. E. Muller). 



Hvad der gælder for Nordtyskland maa ogsaa antages at gælde 

 for Danmark. At den alle Vegne skulde have naaet sin naturlige 

 Vestgrænse, kan ikke antages; dette maa sikkert ogsaa gælde de 

 østlige og frugtbareste Dele af Danmark. Efter Holmboe har Rød- 

 granen ikke naaet sin naturlige Grænse i det vestlige Norge; som 

 plantet opnaar den her en vegetativ Frodighed som næppe andensteds 

 i Landet, og paa de vestlige Voksesteder, hvor den er vild, formerer 

 den sig villig ved Selvsaaning. Ogsaa i Sydsverige er Grænsen 

 »historisk«. 



Rødgranen er funden i interglaciale Aflejringer paa Föhr af 

 Knuth og i Jylland (Brørup- og Langaa Egnen) af Hartz. Men efter 

 Istiden har den sikkert ikke vokset vildt i Danmark. Thi da vilde 

 den utvivlsomt have afgivet Vidnesbyrd derom. A. O pp ermann an- 

 tager dog, at den har levet her efter sidste Istid og henviser til Med- 

 delelser af Woldike (1742) om, at den findes paa Læsø, og til, at 

 Skovrider Jens Bang paa Alheden fortæller, at der i Moser opgra- 

 ves »hele store Stammer af Ege, Fyrrer og Graner«. En Forveks- 

 ling af Fyr med Gran er vist foregaaet, med mindre det har været 

 interglaciale Moser; at selv Tørvegravere i Jylland ikke altid kender 

 Stammer af disse to Træer fra hinanden, har jeg selv erfaret; i Viborg- 

 egnen gav en saadan mig et Stykke Træ, der efter hans Paastand var 

 Gran, men en anatomisk Undersøgelse viste, at det var en ganske 

 typisk Fyr. Det vilde ogsaa være besynderligt, om man aldrig skulde 

 have fundet Kogler af den i postglaciale Moser, hvis den virkelig 

 havde levet her. Den angivne Forekomst paa Læsø beror rimeligvis 

 ogsaa paa en Forveksling med Fyr, eller Brugen af Navnene har ikke 



1 Gammel, sluttet Granskov trives dog fortræffelig uden Amme-Planter; det maa 

 derfor vel kun være unge Graner i aaben Stand, der trænger til saadanne. 



