3. Danmarks Vedplanter og Ha lv-Ved planter 



89 



land ; det synes temmelig sikkert, at den omtrent vil komme til at faa samme 

 Udbredelse som Bøgen; ligesom denne vil den ogsaa sky Østpreussen. 



Den trives fortræffeligt hos os ; saar sig selv i mange Skove, hvor den 

 først er bleven plantet (for at Vildtet kan nære sig af Frøene). Ved Hol- 

 steinborg har jeg, f. Ex., set mange Planter, der tydelig var opvoksede efter 

 Selvsaaning. Den opnaar ogsaa en anselig Størrelse hos os; paa Taasinge 

 maalte jeg et Træ ved Valdemars-Slot, der havde 4,20 m Omfang. Langes 

 største Højde er 30 m og største Omfang 4,6 m. Lignende Maal (4,36 m) 

 angiver Heering fra SØ-Slesvig. 



I April-Maj Maaned kommer dens Løvspring, og noget senere (midt i 

 Maj) dækker den sig med sine prægtige hvidblomstrede Stande. Frugterne 

 modnes i September-Oktober. 



Af afvigende Former kan nævnes Hængetræer. Andre Arter se OGP. 



Lit.: H. & O. 384. Mentz, Prytz og Helweg i Salmonsens Lexikon. 

 OGP. 1908: 339; 1916: 307. Verhandl. Bot. Ver. Brandenb. 21: 139. 



Lind (Tilia). 



Der findes vistnok kun to Arter Lind vildtvoksende i Danmark, 

 Smaabladet Lind og Sommerlind. De findes ogsaa begge plantede. 



Smaabladet Lind, Skovlind, Vinterlind (T. cor data Mill., T. 

 parvifolia Ehrh., T. ulmifolia Scop.) er den almindeligste. Den 

 findes almindelig i Skovene paa Bornholm og de sydlige Dele af Dan- 

 mark. I de andre Dele er den sjældnere; spredt forekommer den paa 

 Sjælland og i mange jydske Skove; i Ring Skov 2 Mil v. f. Aarhus 

 synes den ret almindelig (BT., 10: 20); den er fundet i Egekrat i 

 Jylland (f. Ex. ved Borris og i Vendsyssel). Ved store Vildmoses syd- 

 vestlige Hjørne findes den i et lille Krat, som Udvalget for Naturfred- 

 ning har opnaaet at faa fredet. Rimeligvis tyder mange jydske Sted- 

 navne, der er sammensatte med »Lind«, paa, at den tidligere har 

 vokset dér; men absolut sikkert er det ikke, da »Lind« ogsaa kan 

 bruges i anden Betydning, saasom »blod Jord«. Øen Kidholm (Kol- 

 ding Fjord) har overalt været bevokset med Lind (OGP. 08: 336). 



I de sydligere Egne af Landet fortrænges den mere og mere af 

 Bøgen, da den fordrer omtrent de samme Kaar som Bøgen, men ikke 

 taaler saa megen Skygge. En Grund til, at den i Østpreussen ikke 

 er saa almindelig som tidligere, angives at være, at den meget efter- 

 stræbes paa Grund af sin gode Bast. 



1 Norge gaar den op til omtrent 62° NBr. (Gudbrandsdalen og 

 Østerdalen), men formodes ogsaa vild i Nordland (ved 65° 30' NBr.). 

 I Sverige er Grænsen omtr. ved 63° NBr. 1 



Da Ernst Krause (1891: 154) angiver, at den hidtil ikke er 

 funden i Sydslesvig og Holsten, maa man nærmest antage, at den er 



1 Se ogsaa Skârman i Sv. bot. T. 7. 



