4. Træernes Rødder 



149 



tersen en Længde af 18,6 m. Skælrodplanterne, der ses paa Fig. 91, 

 snylter aabenbart paa Rødderne af den store Graapoppel og vidner 

 om, at disse ligger højt i Jorden. 



Rødgranens Rødder naaer næppe over 1 m ned i Jorden; især 

 ligger de højt paa meget tør og mager, samt paa meget vaad Bund. 

 I mange Skove ser man dem ligge lige i Overfladen og vokse hen 

 over og under hverandre, hvad en Mand kaldte, at de »syer« sig 

 sammen, og han saa heri, maaske ikke med Urette, noget hensigts- 



Fig. 92. Asketræer med overfladisk løbende Rødder. Ermelunden. 9. April. (E. W.) 



mæssigt: »de hjalp hverandre til at holde sig fast«. Træer med sligt 

 overfladisk Rodsystem er meget udsatte for at væltes af Storm, og 

 særlig udsat er Rødgranen om Vinteren, fordi den tætte, bladrige 

 Krone giver Vindfang. Allerfarligst er det for Rødgranskovene, naar 

 tilmed Sne eller Islag gør Kronerne endnu tungere. (Nærmere i 

 Kap. 6). 



Men at ogsaa løvfældende Træer med fladt strygende Rodsystem 

 er udsatte for at blæse om, ses af Bogen. Fig. 93 viser, at i alt Fald 

 gamle Bøge kan have et ganske overfladisk Rodsystem, og endnu 

 tydeligere træder dette frem hos den. som Stormen har væltet (Fig. 94) ; 

 den har kun efterladt en lav, nu til Dels med en Smule Vand fyldt 

 Fordybning paa den Plads, hvor den stod. Ganske lignende flade 

 Rodsystemer ses paa væltede Graner; de kan have adskillige Metre 

 i Diameter. 



Til Arter med særlig overfladisk liggende Rødder hører ogsaa 

 Vortebirken ; i Nordsjællands Skovmoser, f. Ex. Bøllemosen ved Skods- 

 borg, ser man mange Steder det ganske i Overfladen liggende Flet- 



