156 



4. Træernes Rødder 



ske ikke blot en Rolle, at forskellige Arters Rødder ligger i forskel- 

 lig Dybde, men ogsaa, at de optager Næring til forskellig Tid; efter 

 Ramann og Bauer optages saaledes Kvælstof af Rødgran især fra 

 Midten af Maj til Midten af Juli, af Fyr og Lærk fra Midten af 

 Juli til Midten af Sept., og af Ædelgran fra Febr. til midt i Maj. 



R o d s a m m e n v o k s n i n g e r. Forskellige Træers Rødder kan vokse 

 sammen, formentlig dog altid inden for samme Art. Dette ses deraf, 

 at Stubbe kan vedblive at vokse, efter at Stammen er hugget bort, 

 og »Overvoksning« af en saadan Stub kan finde Sted, idet Vækst- 

 laget bliver ved fra Randen at lægge Lag paa Lag ind over Saar- 

 fladen. Man ser dette f. Ex. hos Stubbe af Lærk og Ædelgran, hos 

 hvilken Sammenvoksning sker lettere end hos Rødgran. Ogsaa Bøgens 

 Rødder skal kunne vokse sammen 1 . Man maa i saadanne Tilfælde 

 kunne tale om, at Træerne hjælper hverandre. 



Lit.: Bornebusch 1914 i T. f. Skovv. 26. B. Büsgen: Wurzelsystem einiger 

 dicotyler Holzgewächse; Flora 95, Ergänz. Bd. Joh. Helms 1902. Neger, 

 Biologie der Pflanzen, 1913. OGP. 08: 142 — 160. 



KAP. 5. TRÆERNES AF INDRE ANLÆG 

 FREMKALDTE FORMER 



Træernes Former er ikke blot forskellige for de forskellige Arter, 

 men endog for de forskellige Individer indenfor samme Art. Arts- 

 forskellighederne er medfødte og arvelige (konstitutionelle); de ytrer 

 sig i Aarsskuddets Bygning, i Bladstilling og Bladform, m. m. og 

 skyldes indre Kræfter, for hvilke vi ikke kan gøre Rede. Artens 

 typiske Bygningsmaade (arkitektonisk) træder tydeligst frem hos frit- 

 staaende Træer. 



Hvor store Artsforskellighederne er, bliver maaske tydeligst, naar 

 vi tænker paa Typerne med ugrenet Stamme og Bladkrone (Palmer, 

 Cykadeer, Træbregner) og dem med den stærkt grenede Krone (Naale- 

 træer, Tokimbladede), den eneste som er repræsenteret i dansk Na- 

 tur. Dog maa bemærkes, at Arterne ikke er stivnet i en enkelt Form, 

 men har en vis Frihed, indenfor bestemte Grænser, til at variere. 

 Arten har en »Variationsvidde«. Hvor konstante den enkelte Arts 

 Individer er, naar de opvokser under forskellige Kaar, og hvor stor 

 Variationsvidden er indenfor Arten, dette maa Erfaring og navnlig 

 Forsøg afgøre. 



I Modsætning til de konstitutionelle Ejendommeligheder staar de 

 individuelle. Disse skyldes de ydre Kaar eller den omgivende 



1 OGP. 08: 248. 



