5. Træernes af indre Kræfter fremkaldte Formei 



165 



forbindes med Tillæget: »Hænge-, f. Eks. Ask (Fig. 104)), Pil (Serge- 

 pil, Taarepil), Bøg, Eg, Rødgran (Fig. 46), Ædelgran, Ælm og navn- 

 lig Birk 1 . 



I de fleste Tilfælde er de hos os forekommende Hænge-Træer 

 Kulturformer, men de maa oprindelig være fremkomne »spontant«, 

 »af sig selv«, og derpaa grebne og formerede af Mennesker. Ogsaa 

 som Artsejendommelighed fremtræder Hængetræernes Natur hos Vorte- 

 birk; dens yderste Grene er lange og tynde og hænger stærkt ned, 

 hvilket giver den et fra Dunbirken ret forskelligt Fysiognomi. 



Det er paa Oversiden og den udadvendte Side af Hængetræernes 



Fig. 104. En Hængeask i Universitetets botaniske Have. København i April. (E. W.) 



bueformet nedad voksende Grene, at kraftige Sidegrene alene eller 

 fortrinsvis kommer til Udvikling, som Fig. 105 viser. Dette skyldes 

 formentlig dels, at Næringstilførselen er rigeligst paa den opadvendte 

 Del af Krumningen, idet Saftstrømmen antagelig standses noget ved 

 den Modstand, som Krumningen frembringer, og dernæst, for den 

 udadvendte Side af de hængende Grene, at Belysningen og derved 

 Assimilationen her er gunstigere end paa den indadvendte. Der frem- 

 kommer da en lignende bajonetfor met Grening som hos Pyramide- 

 poppelen (Fig. 101) og andre Pyramidetræer, kun at Grensystemerne 

 hos Hængetræerne er vendt nedad, ikke opad. 



Der trætfes undertiden paa Kirkegaarde yderlig gaaende Indi- 

 vider af Hængetræer, navnlig Hængebirke, idet de yderste Grene er 

 meget lange, svagt grenede og hænger ganske slapt ned (Fig. 106), 

 saa at de svinger hid og did for Vinden. 



1 Hængetræer omtales og afbildes mange Steder af Oppermann i hans „Vrange 

 Bøge", 1908. 



