166 



5. Træernes af indre Kræfter fremkaldte Former 



Hos saadanne Hængetræer findes vist aldrig en Grening, der er 

 lige saa regelmæssig som f. Ex. hos Ask (Fig. 105) ; Grenudviklingen synes 

 mig helt uregelmæssig, men Gren vinklen er meget spids. Grenene 

 af Hængegranen, der er afbildet Fig. 46, afviger deri fra den almin- 

 delige Rødgranform, at 1) Grenvinkelen er meget spidsere; 2) Kraft- 

 skuddene i Aarsskuddenes øvre Ende færre, ofte kun 1—2, under- 

 tiden er der slet ingen; 3) men især deri, at der ikke udvikles 

 Grene paa Midten af Aarsskuddene, Aarsskuddenes Længde var 

 omtr. 10—12 Cm. (Fig. 107, 108). 



Fig. 105. Dele af en Hængeask, lidt skematisk. iE. W.) 



Ældre Grene af Hængetræer bliver ganske uregelmæssig og be- 

 synderlig krogede og vredne, »krøllede«, hvad allerede ses paa det 

 lille Billede af en Hænge-Ask Fig. 104, og af mange Billeder i 

 Oppermanns »Vrange Bøge«. I det indre af det Lysthus, som er 

 dannet af en Hængebøg ved Jægerspris (Fig. 27), træder dette over- 

 ordentlig grelt frem (Fig. 109). Dette maa være en væsentlig Grund 

 til den saa hyppige Øjedannelse i Hængetræer. Ofte vokser nemlig 

 Grene i Hængetræer sammen, saa at der dannes »Øjne«; næsten 

 hver større Kirkegaard med Hængeaske frembyder Eksempler herpaa 1 . 



1 Om Hængetræer har Raunkiær fremsat nogle Bemærkninger og gjort For- 

 søg (1907: 26). Se i øvrigt Vöchting 1884, Oppermann „ Vrange Bøge", 1908. Her 

 er bl. a., foruden mange andre, Hængebøgen, der danner Lysthus ved Fasangaarden, 

 indgaaende omtalt og afbildet, S. 66 — 75. Ege med Øjedannelse omtales og afbildes 

 i samme Værk S. 523— 24. Vaupell (1859) angiver, at Frøplanter af Hængeask 

 vender tilbage til den normale Form. Ogsaa Hængebøge skal være individuelle. : 



Om Sammenvoksninger af Grene og Stammer se O. G. Petersen Bot. Tidsskr. 

 21: 329 (tobenede Træer). Oppermanns Vrange Bøge, Figg. S. 103, 106, 109, 119, 

 223; Hâyrén i Meddelanden af Societas pro Fauna et Flora Fennica, H. 32, 1905 

 — 06, hvor ogsaa anden Literatur anføres. Heering: 86 — 91. 



