178 



5. Træernes af indre Kræfter fremkaldte Former 



vegetative eller vegetativt-florale Dværggrene, som finder Sted hos 

 flere Arter og væsentlig bidrager til at gøre Kronen mere lysaaben. 

 Hos Popler ser man Efteraar og Vinter slig Grenaf kastning af 

 endog mangeaarige Dværggrene med en regelmæssig Arflade 1 . Det 

 samme er Tilfældet hos Stilkegen; dens Dværggrene kan have Lang- 

 skudsvækst indskudt mellem Aargange med Dværgskudsvækst. 



I det foregaaende er de Momenter nævnte, som spiller den største 

 Rolle for Træernes naturlige Arkitektonik, og som, saa vidt vi kan 

 se, skyldes indre Kræfter, ikke ydre Tilfældigheder. Om vi fæster 

 Blikket paa en bestemt Art, nemlig Rødgranen, vil vi forstaa, hvor- 

 ledes de kombineres til at danne et karakteristisk Hele. Rødgranens 

 Hovedaxe er lodret og kan følges gennem hele Kronen lige til 

 Spidsen. De kraftigste Grene af 1ste Orden er lokaliserede (falsk 

 kransstillede) i Enden af Aarsskuddene og har bilateral Bygning, 

 samt aftager regelmæssig i Længde, jo højere de staar paa Stammen. 

 Gren vinkelen bliver hurtig omtrent ret, og Kronen derfor delt i vand- 

 rette Etager. Blomsterne er sidestillede og indvirker yderst lidt paa 

 Helhedsbilledet af Træet — den regelmæssige Kegleform, som den 

 har i fri Stand. I sluttet Skov dræbes jo de nedre Grene, Træet 

 »renser sig«, og Kronen bliver ubetydelig 2 . 



Sluttelig bør der mindes om et Par Forhold, som spiller en 

 væsentlig Rolle for Vedplanternes Fysiognomi, nemlig dels Grenenes 

 Tykkelse (de tunge, klodsede hos f. Ex. Ask og Hestekastanie i 

 Modsætning til Birkenes tynde og elegante), dels Bladformen; 

 særlig paafaldende er i sidste Henseende Modsætningen mellem de 

 bredbladede Løvtræer og Naaletræerne eller andre Arter (Lyngtypen) 

 med naale- eller skælformede Blade. 



Af hvad der er sagt i dette Kapitel og i Kap. 3 vil fremgaa, at 

 forskellige Arter af Vedplanter dels har en Form, som er den, vi 

 sædvanlig træffer paa og derfor betegner som den normale eller 

 typiske, dels en Række Former, som falder mere eller mindre uden 

 for det normale, og som har stærkt afvigende Totalfysiognomi for- 

 medelst Greningsmaaden, Gren vinkelen, Grenretningen, den hele Gren- 

 form m. m. Dertil kommer endnu, at der, vel indenfor alle Arter, 

 findes meget smaa Forskelligheder mellem Individerne, hvad Ved- 



1 Se f. Ex. Ørsted 1862 og 1863; Fig. 135 og 136 i Warmings Alm. Botanik. 

 O. G. P. 1908, Fig. 18. 



2 Afvigende Granformer er omtalte i det foregaaende; se ogsaa OGP. 1908: 232. 



