5. Træernes af indre Kræfter fremkaldte Former 



181 



saadanne, og- de nye Generationer skal kunne udvikle dem videre til 

 medfødte arvelige Anlæg; Tid skal der til, men Tid har Naturen 

 nok af. 



At Planterne i høj Grad kan blive prægede at de ydre Kaar, er 

 bevist ved utallige Kendsgerninger; Nägeli kaldte de afvigende 

 Former for »Modifikationer«, men Erfaringen har ogsaa lært os, 

 at naar saadanne føres tilbage til de tidligere Kaar, antager deres 

 nye Skud eller deres Afkom hurtig den oprindelige Form! 



En lang Række Indiciebeviser peger imidlertid paa, at de nye 

 Former virkelig kan blive arvelig faste. Plantegeograferne og Sy- 

 stematikerne taler om »klimatiske« Racer og »vikarierende« Arter, 

 og saadanne kan ikke blot afvige fra de formentlige Moderarter eller 

 Hovedarter i Formforskelligheder, men ogsaa i mange indre Egen- 

 skaber, saasom Tiden for Løvspring og Blomstring, Modstandsevne 

 mod Snyltere o. a. I den systematiske Botanik hersker der i de 

 fleste Tilfælde stor Meningsforskel med Hensyn til Naturen af saa- 

 danne meget nær beslægtede Typer, f. Ex. angaaende Forholdet af 

 Picea obovata i Nord-Rusland og Sibirien til vor Rødgran (se S. 66), 

 eller af Pinns Lapponica til Skovfyrren, eller Pinus ÏSïbirica til Cem- 

 brafyrren, eller Juniperus nana til den almindelige Ene, eller Bjærg- 

 fyrrens mange Former til hverandre (S. 76) osv. Ligeledes er Slange- 

 granens Natur omtvistet, om den er arvelig fast eller en flygtig, 

 individuel Form (S. 64), og lignende gælder i mangfoldige andre Tilfælde. 



Hauch omtaler sit Besøg hos Cieslar i Østerrig og dennes mange 

 Forsøg med Rødgran opelskede af Frø at forskellig Herkomst; de 

 har tydelig bevaret Egenskaber, der stammer fra Modertræerne, og 

 det er Cieslars Mening-, at Klima og Jordbund har givet disse Rød- 

 gran-Typer deres nu altsaa, i alt Fald delvis, medfødte Egenskaber. 

 Den Opfattelse synes mig at ligge lige for, at forandrede Kaar er i 

 Stand til at give Planterne ikke blot et forandret Præg men ogsaa 

 et arveligt fast Præg, naar der blot gives tilstrækkelig lang Tid til, 

 at de nye Egenskaber kan fæstnes ved Kønscellernes Forandring. 

 De forskellige Arter befinder sig aabenbart paa meget forskellige 

 Alderstrin i fylogenetisk Henseende og er derfor ogsaa meget for- 

 skellige i H. t. de erhvervede Karakterers Fasthed; jo ældre Formen 

 er, desto vanskeligere synes det at være for den at vende tilbage 

 til den oprindelige Form. Der er f. Ex. tornede Arter, som let 

 mister Tornene ved Dyrkning i varm og fugtig Luft, men der er 

 andre, ældre (?), som under saadanne Forhold bevarer dem, f. Ex. Uler 

 europæus (efter Goebel). I hvert Fald er det ikke logisk at slutte, 

 at fordi noget ikke er eller ikke synes at være til, kan det ikke være 

 til (en af Logikens gamle Grundsætninger er: a non esse ad non 



