192 



6. Formgivende ydre Kræfter 



Det er almindelig erkendt, at Frostnætter om Foraaret indfinder 

 sig med klar Himmel og stille Luft, hvorved Udstraalingen fra Plan- 

 terne bliver stærk og deres Varmetab derved stort; skyet Himmel, 

 Taage og Blæst modarbejder Frosten 1 . 



Terrænets Natur spiller en stor Rolle. Nattefrost er i høj Grad 

 stedbunden. Farligst er lukkede Lavninger med sid og kold Bund, 

 til hvilke den kolde Luft, som er vægtfyldigere end den opvarmede, 

 strømmer ned og bliver staaende som en kold Sø indtil 2—3 m Højde, 



Fig. 120. Bøgeoverstandere over en Opvækst af unge Bøge. Hareskov. 

 Begyndelsen af Maj 1915. (E. W.) 



uden at kunne flyde bort. Hauch omtaler (1902) en ung Bøgebevoks- 

 ning, der havde lidt af Frost til henimod 5 m Højde, men ogsaa til 

 langt større Højder kan den virke. Han har i det hele syslet meget 

 med Frostspørgsmaalet og fremhævet f. Ex. Blæstens Rolle, fordi den 

 fejer den kolde Luft bort og blander den med varmere. Langeland 

 er efter ham et Land, der næsten ikke kender til Foraars Nattefrost, 

 ikke blot fordi dets Klima er mildnet af Havet, men ogsaa fordi 

 Blæsten kan feje gennem den smalle 0. Derimod er Nattefrost al- 

 mindelig i det Indre af Jylland og Sjælland. 



Aabne Pletter i Skov plages ofte af Frost af samme Grund: 

 Blæsten kan ikke trænge derind. Skovrande, der grænser op til 

 Kær og Moser, eller lave fugtige Dalstrøg er ligeledes stærkt ud- 

 satte, men store Vandflader skal virke heldigt. 



Særlig farlige er Østhælderne paa Skovbakkerne, naar Solen i 

 den tidlige Morgenstund kan komme til at opvarme Trækronerne; 

 Overgangen fra Frysning til Opvarmning bliver for brat. Tæt Græs- 



1 Her kan navnlig henvises til Hauch & Oppermanns Haandbog i Skovbrug. 



