202 



6. Formgivende ydre Kræfter 



f. Ex. var Bladene af Torskemund paa Vindsiden mere eller mindre 

 gullighvide, medens Læsidens var grønne; de paa Vindsiden, der var 

 bøjede indad, havde kun lidt i Spidsen; Bladene af blodrød Storke- 

 næb var brune i Bladafsnittenes Spidser, længere inde graagule. 



Saa danne Affarvningsfænomener er altsaa vel kendte og ofte om- 

 talte som Virkninger af stærk Blæst. Bemærkes kan, at ogsaa Blade 

 af stedsegrønne Planter kan ses affarvede, f. Ex. Skovfyrrens; Helms 

 angiver fra Tisvilde, at dens Naale om Foraaret bliver rødlige paa 

 Vestsiden og falder af; Ædelgranens har jeg fundet gule. At Naale- 

 træernes Blade hurtigere falder af paa Vindsiden end paa Læsiden, 

 har jeg set paa Amrum paa Bjærgfyr, paa Bornholm paa Skovfyr, 

 ved Hornbæk paa Bjærgfyr, Skovfyr og Rødgran, og anden Steds 

 (se Fig. 128: Naalene sidder helt rundt paa yngste Aarsskud, men 

 kun paa Læsiden af 2det Aarsskud; sunde Fyrregrene beholder i 

 Regelen Naaleknipperne i 3 Aar). 



En helt anden Maade, paa hvilken Vind virker paa Vedplanternes 

 Blade, er, at de paa Steder, hvor de navnlig i Løvspringstiden er 

 udsatte for varig stærk Blæst, bliver mindre end normalt; Fyrrens 

 Naale bliver kortere (Helms o. A.). 



Det følger af sig selv, at naar en Grens Blade er dræbte, vil 

 Grenens Ernæring svækkes eller ophøre, den dør. Derfor ser man 

 paa alle Vedplanter, der vokser paa særlig vindudsatte Steder, at Vind- 

 siden er rig paa halvt eller helt døde Grene, og de, der overhovedet 

 er komne til Udvikling, er usædvanlig korte og slet ernærede. De 

 døde Grene vil naturligvis ogsaa før eller senere brække af. Heraf 

 er Følgerne da, for det første, at Knopper, der har Plads ved Grun- 

 den af Aarsskuddene, og som ikke ellers vilde være komne til Ud- 

 vikling, nu bliver ernærede og udvikles, og naar saa deres Tur 

 kommer at dræbes i Spidsen, og atter deres grundstillede Knopper 

 opnaar at udvikle sig, vil Planten paa Vindsiden blive tæt og stærkt 

 grenet og have mange visne Grene eller Rester af saadanne. Det 

 er en almindelig bekendt og let iagttagelig Fremtoning, at den Side 

 af Træer og Buske, som vender mod det Verdenshjørne, hvorfra de 

 fremherskende Vinde blæser, bliver fuld af visne, nøgne og brune, 

 mere eller mindre lavdækkede Grene, der trøstesløst stritter i Vejret; 

 deres Knopper er dræbte, og deres Grendannelse er her overordent- 

 lig uregelmæssig, netop fordi saa mange Sideknopper, som normalt 

 vilde være blevne til »sovende Øjne«, nu kommer til Udvikling, o: 

 man faar »Purredannelse«. Vindsiden bliver saa fast og tæt, fordi 

 Grenene i det hele bliver saa korte. Hen imod Læsiden bliver de 

 efterhaanden længere og længere, og paa selve Læsiden kan Grenene 

 udvikle sig normalt; her bliver de lange, kraftige og bladrige, og er 



